Linier i Solspectret. 55 



fers Teg-ning-, inen langt svagere. I Nærheden af D ved VII 

 sees en Mængde tætte fine Linier, der, naar Spalteaabningen 

 er bred, synes at danne en bred sort Streg, som er en af 

 de der lettest bemærkes i det af et mindre godt Glasprisme 

 dannede Spectrum. Ved XI er ligeledes en Bundt af fine 

 Linier. Meilern G og H er tre meget brede Bundter af fine 

 Linier. Ved H er ligeledes to stærke Bundter af lignende 

 Linier, der gjöre denne Streg meget tydelig. 



I det af Maanens Lys dannede Spectrum sees de samme 

 Linier som i Sollyset. Da Forskjellen mellem Lysintensite- 

 ten i den gule Deel af Spectret og begge Ender af samme 

 er betydelig mindre ved Maanelyset end ved Sollyset, sees 

 ogsaa de yderste Linier, især i den violette Deel, meget 

 tydelig. 



Da Tykkelsen af det Luftlag, Sollyset gjennemlöber, har 

 en ikke ubetydelig Indflydelse paa Tydeligheden af de faste 

 Streger i Solspectret og den Styrke hvormed de fremtræde, 

 tilföies at mine lagttagelser gjordes i Begyndeisen af Vinte- 

 ren 1845—46 og stedse naar Solen stod lavt paa Himmelen 

 enten kort efter dens Opgang eller nær dens Nedgang. 



