Beretning om en botanisk Reise i Gudbrandsdalen. 219 



med störste Vanskeliglied og ved idelig at iinderstölte Læs- 

 sene og löfte Kjærrerne over de store i Veien liggende Stene, 

 at vi naaede frem. I fra Hoft besteg vi et Par Gange den 

 Fjeldmasse, der skiller Bæverdalen fra Skcager, og hvis 

 höieste Punkt kaldes Storhö, men som Iænge'-e ned i Nord- 

 Ost kaldes Lomseggen. I Bakkernc fra Dalen til op imod 

 Plateauet var Vegetationen smukkere og rigere end i det öv- 

 rige Lom og Vaage; fornemmelig gjelder dette Ströget ne- 

 denfor Birke-Grændsen, som udmærkede sig ved Tilkomsten 

 af mange Hieracium-Former, hvorpaa de nys forladte Egne 

 havde viist sig ganske utroeligt fattige, hvortil dog maaskee det 

 slette Aar kan have bidraget noget, medens disse Egne af 

 Bæverdalen havde en særdeles heldig Beliggenhed mod Solen, 

 laa mere i Ly for Virden, vare mere muldrige og gjennem- 

 trukne af en Mængde Smaabekke. Men var Vegetationen saa- 

 ledes baade rig og tiltfods for Uaaret ganske vel udviklet 

 paa de steile Bakker lige til Kanten af det over Birkegrænd- 

 sen liggende og her pludseligt begyndende Höiplateau, var 

 den kun lidet udviklet paa dette selv, saaat med Undtagelse 

 af de förste Foraarsplanter en stor Deel af den övrige Ve- 

 getation ikke satte Blomster denne Sommer. Lige i Kanten 

 af denne Höimark fandt jeg til min store Glæde Rhododen- 

 dron lapponicum men med fjorsgamle Frugter og uden Blom- 

 ster, samt en særdeles udmærket Draba-Form, der synes at 

 staae nærmest Draba Wahlenbergii, men maaskee med ligesaa 

 stor Ret vil af Botanikere, der hylde de for Öieblikket meest 

 gjængse Anskuelser om Ai'lsbegrændsningen, ansees for en 

 egen Art som henföres til denne. Draba nivalis og rupestris 

 stod i Blomst og Frugt; Poa laxa i Selskab med alpina, Vah- 

 lodea atropurpurea, Agrostis rubra m. fl. af de almindelige 

 Alpeplanter blomstrede her, medens de store græsbevoxede 

 Myre vare ganske brune og sterile, da den paa disse lavere 



