Beretning- om en botanisk Reise i Gudbrandsdalen. 225 



og dyb sydvestlig Bifure — Bæverdalen — , der gaaer udeelt 

 iiultil Hoft, men hor paa Ny afsætlcr en mod Syd lobende 

 Bifure — Visdalen, som fra en trang Indmunding i sin Hoved- 

 Fure iidvider sig i Syd og Iiæver sig betydeligt over Hav- 

 Fladen, hvorimod Hovedgrenen — Bæverdalen nemlig — efter 

 Emissionen 'af Jdenne Bigreen af anden Orden böier ube- 

 tydelig mod Nord og ender her som den saakaldte Galde- 

 Bygd. 



Dette aareformige Fure-System, som i Vaage og Lom 

 har mere Udseende af en jævnt udhulet Fure, der med næ- 

 sten umærkeligt tilrundede Rande gaaer over i Plateau-Fla- 

 den, men som i Bæver- og Vis-Dalen har mere Lighed med- 

 en dyb Sprække, hvis mere perpendikulære Vægge danne skar- 

 pere Hjörner med den her langt höiere liggende Plateau- 

 Flade, viser i sin hele Konfiguration stor Overeensstemmelse 

 med de dybere Sprækkesystemer, der i Bergens-Stift danne 

 Fjordene, og med sine Endegrene pege hen næsten mod det 

 samme Central-Plateau som dette; kun udlöbe hos de sidste 

 Bifurerne under skarpere Vinkler og böie sig ofte om i Enden, 

 hvad her aldrig er Tilfældet, hvorimod de ofte ligesom Vaage- 

 Furens Grene udgaae af Hovedfuren med en trangere Hals 

 og derpaa udvide sig. 



Denne Fure med dens Grene udsondrer saaledes det hele 

 Plateau i flere mindre Partier, som jeg med et Par Ord 

 skal omtale. 



Det sydlige Plateau, der er af störst Udstrækning, ad- 

 skiller Vaage-Dalen fra Y^lders og forsyner den forste ved 

 sine vide Indsænkninger og brede Furer, hvis Bund er fyldt 

 med mange smaa Soer og Bække, med udmærkede og viden 

 berömte Sæter-Græsgange. Med vistnok særdeles bratte men 



see Prof. Munchs Kart over Norge. 



