226 J. Norman. 



dog oventil mere tilrundede torre og muldede Bakkesider 

 skraaner Plateauet ned i Vaage-Furen, og er i hele sit nord- 

 östlige Strög saa lavt, at Hovedmassen ligger nedenfor Fyrre- 

 grændsen, hvorimod det fornemmelig i Vest men ogsaa i Syd 

 stadigt hæver sig mere og mere over Havfladen, saaat dets 

 sydligste Sæter Bessa og dets vestligste Sota-Sæter i Lom 

 ligge omkring Birke-Grændsen, medens de nærliggende Hoer 

 ere bedækkede med evig Snee. — For de Planter, hvis Höi- 

 degrændse falder i den överste Region af Fyrre-Beltet eller 

 i Lobet af Birkebeltet, vilde dette Plateau med dets jævne 

 Skraaning være særdeles skikket til lagttagelser af deres Höide- 

 Stigen; hvorfor jeg maa beklage, at mine lagttagelser just 

 her — paa Grund af de tidligere omtalte ugunstige Forholde 

 — vare saa mangelfulde. 



Det mindre vidtstrakte, men höiere liggende nordlige Vaa- 

 ge-Plateau — Jættafjeld, der har endnu steilere og mere 

 stenede Heldings - Sider mod Dalfuren, end det foregaa- 

 ende, ligger for en större Deel over Birkegrændsen, er sterilt 

 og tilyder kun ubetydelige Græsgange; imod Syd afsætter det 

 en mindre hoi Green imellem Vaage og Seil. Denne Greens 

 Hovedmasse er ved en sadelformigFordybning adskilt fra det 

 ovrige Plateau, og i denne Indsænkning ligger Sells-Vandet, 

 og over den forer Landeveien fra Laurgaard til Vaage. 



Af de kileformige Prolongationer fra Hovedplateauet, der 

 fra Vesten a f trænge ind i Bifurka turen af Furernes Forgre- 

 ninger, nævner jeg kun Skai-Höe's Plateau, der adskiller 

 Vaage's Hovedfure fra Finelvens Sidefure, hvorimod de to 

 vestligere Kiler ere af större Vigtighcd. Af disse trænger 

 Lomseggens og Hestbræpiggens fælleds Plateau med en bred 

 Basis i Vesten og en temmelig skarp Kilespids i Öst (hvoraf 

 vel Navnet Loms-Eg har sin Oprindclse) ind imellem Bæver- 

 dalen og Skeakcr, i hvis Dalfurer det styrter sig ned med 



