230 J. Norman. 



solute Höide over Havfladen, som deslige klimatiske Forholde 

 fremkalde; men hvad der volder den egentlige Perturbation, 

 er, at de foraarsage en Forstyrrelse ogForrykning i de for- 

 skjellige Plantearters til hinanden indbyrdes refererede Di- 

 stribution; thi de samme ydre Forholde, der for en Planie- 

 Individualitet vise sig som skadelige Potentser, der hindre 

 eller indskrænke dens Uc'bredning, ere det ei derfor for en 

 anden; saaledos er et meget stormfuldt Klima i Almindelighed 

 til langt större Hinder for Trævegatationen end for Fleerhe- 

 den af de urteagtige Yæxter og igjen i en meget forskjellig 

 Grad for de forskjellige Arter af disse sidste, hvoraf endog 

 nogleO synes at trives bedst ved idelig at pidskes af Vin- 

 dene, ligesom Veibreden ved at trædes under Födderne. Da 

 nu Graderne, om jeg saa maa udtrykke mig, i åen opstigende 

 Fjeldflora's Höide-Skala hovedsagelig — og det af andre Grunde 

 medrette — bestemmes efter træ- eller buskagtige Væxters 

 överste Grændselinier, er det saaledes sandsynligt, at de op- 

 stigende urteagtige Planter under et særdeles haardt og 

 stormfuldt Klima ville i Forhold til hine naae en större (re- 

 lativ) Höide end ellers. 



I den medfölgende Opregning af de i Vaage og Lom 

 observerede Planter ville deres Höideforholde refereres til 

 folgende Vegetations-Belter, hvis respektive Grændser neden- 

 fra opad ere antydede ved de perpendikulære Linier fra ven- 

 stre tilhöire, nemlig: 1) Kornbygden, Dalbunden fra dens 

 laveste Punkt (c. 1000 F. o. H. N.) til Korndyrkningens 

 överste Grændse. 2) Fyrrebeltel, alt ovenfor Korngrænd- 

 sen men nedenfor Fyrre-Grændsen. 3) Birkebeltet, alt 

 ovenfor Fyrregrændsen men nedenfor Birkens (Retula pu- 



') f. Ex. (le i Vaage's Gebet saa særdeles almindelige men ellers sjeldne 

 Planter Draba nivalis og Saxifraga hieracilolia. 



