XII. 



Om den litauiske Folkestammes Forhold til den slavoniske. 



Af 

 Lüde i g Kr. Daa. 



1 det Kystland, hvorig-jennem Floderne Njemeii og Duna 

 strömme ud i Östersöen, bor endnii en af Europas i elhno- 

 grafisk Henseende interessanteste Stammer, forsaavidt som 

 dens Sprog frembyder nogle af de antikeste Former, som 

 cndnu bruges i de nu levende Menneskers Tungemaal. Det 

 Land, som denne Stammes Boliger nu indtage, strækker sig 

 ifölge Safarziks Slowansky Narodopis (Side 112) og der- 

 til horende Sprogkaart, (Prag 1842), hvilket uden Tvivl in- 

 dcholder de nyesle og sikreste Oply^ninger om de Folkeslags 

 geografiske Omraade , der staa i Berörelse med Slavonerne, 

 omtrent fra 57° 50' N. B. CFloden Salis [Salace] i Licftand) 

 til 53° 50' N. B. (Byen Grodno) og fra 38° 10' 0. L. fra Ferro 

 (den sydligste Ende af den kuriske Nehrung i Öslpreussen) 

 indtil 45° 50' 0. L. (Floden Utroja, som falder i Indsöen 

 Pskow). Landet danner en temmelig regulær Firkant af fire 



