Om den lilaiüske Folkestanune. 299 



Rus (Sorte Rusland), af Rrzesc lilewski fordum Polesien, 

 fremdeles af Minsk, Polock, Witebsk, Mscistaw og Smolensk, 

 af hvilke de fire sidsle skildres som særskilte Hortugdömmer, 

 der tildels endog ved Giflermcal forencdes ved Litauen. Paa 

 Szafarziks Sprogkort ansættes de samtlige som bebocde af 

 Hviderusser (Bjalorus) med Undtagelse af det sidst erobrede 

 Smolensk, der endog horer til Storrussernes (vvielkorus) 

 Sprogfelt. 



Vigtigere ere de Undersögelser som Podczaszynski le- 

 verer i et Anhang til Chodzkos nysanförte Yærk. De ere 

 Resultatet afLelewels Forskninger. Som Lærer i Historie og 

 Statistik ved Wilnas Universitet (S. 288) maatte denne be- 

 römte Historiker have fortrinlig Adgang til at erhvervc sig 

 sikker Kunskab, ligesom han heller ikke kan mistænkes for 

 at have villet overdrive den russiske Stammes fordums Be- 

 tydning. Han antager at Litauerne ere Efterkommere af 

 Odoakers Folk, de gamle Heruler, og forskjellige fra Slavo- 

 nerne. Vden at gaa ind i denne dunkle antikvariske Under- 

 sögelse, vil det være tilslrækkeligt at gjöre opmærksom paa 

 at Safarzik Slaw. Alt. 1 Th. 434—7. og 450 aldeles benægter 

 dette Resultat. Men ligesom det er ganske almindeligt at 

 grundige Historikere, naar de begive sig ind paa Ursagnenes 

 og de ældste utydelige skriftlige Monumenters gaadefulde 

 Taagefelt, komme til modsatte Resultater, vil ikke denne Om- 

 stændighed kunne afskrække fra at meddele Lelewels Forkla- 

 ringer om Litauernes' historiske Tid, som virkeligen tro- 

 værdige. 



„Dcngang Tartarerne erobrede flere af Ruslands Pro- 

 vinser, forblev alene Litauen uafhængigt, fordi det forenede 

 sin Interesse med Slavonerne i Hvide-Rusland mod Öst og i 

 Sorte Rusland i Syd. I det Öjeblik da det iiæver sig af sit 



