Om den litauiske Folkestamme. 301 



sig' först af det Polske, siden af det Storrussiskc) og- at man 

 har kaldet det det Litauisk-russiske. 



Disse Lærdos Undersögelser have allsaa ledet til det Re- 

 sultat at det JagieUonske Fyrstehuses virkelig helleinæssigo 

 Historie, der har gjort Litauens Navn ogsaa politisk herömt, 

 kuns i Navnet vedkommer delte Folk, da den store saakaldte 

 Litauiske Stats Nationalitet var russisk ligesom dens Fyrster. 

 Men heraf synes atter at folge, at de egentlige Litauer alle- 

 rede paa denne Tid, da deres Navn förste Gang gjenlyder i 

 Historien, maa have været det samme underordnede og under- 

 tvungne Folk som nu, hvis Land om ikke ogsaa deres Per- 

 soner ejedes af en slavonisk Adel. Paa anden Maade kan 

 man neppe forklare sig Sprogforholdet og den Omstændighed 

 at Livegenskahet og Böndernes Fornedrelse i ingen polsk 

 Provins var större end just i Litauen. Man maa altsaa tænke 

 sig at der i Litauen har fundet en saadan Tingenes Tilstand 

 Sted som i England efter Anglernes og Saxernes Erobring, 

 da Briterne bleve til Livegne. Den eneste Forskjel (men som 

 har ladet Historikerne miskjende den hele Sag) var, at det 

 herskende Folk i England gav Landet sit Navn og altsaa 

 ikke under Navn af Briter udförte sine krigerske Bedrifter. 

 I Litauen gik det derimod med Navnets Overgang paa en 

 erobrende Stamme ligesom i Mexiko, hvor et indiansk Folk 

 har overdraget sit Navn paa sine spanske Erobrere, et Til- 

 fælde, som ogsaa tildels finder Sted i England efteråt Staten 

 har antaget Navnet Stor-Brilanien som officiel Titel, og som 

 kan sammenlignes med det germaniske Kongerige Preussen, 

 der har faaet sit Navn af de undertrykte litauiske Prusser. 

 Historien kjender altsaa ingen stor Litauisk Periode. Den 

 kjender kuns, ligesom Nutidens Geografi, en undertrykt Almue 

 af dette Navn. 



Til det samme Resultat kommer ogsaa Folkesagnet og 



