Om den litauiske Folkostainiue. 303 



Letters og- Slavoners Indvandring, o^ som chMiios er blottet 

 lor al Riinelighed da Letterne vare det svageste Folk af de 

 trende Cßasks isl. Spr. Opr. S. 157). 



Det samme som gjælder om Litauernes Hovedstamme, 

 gjælder ogsaa om den lettiske Sidegren. Disse Beboere af 

 Kurland og LieOand kjondes ikke uden som et barbarisk 

 Folkefærd, der efterbaandeii blev plyndret og. undertrykt af 

 Dansker, Tyskere, Svensker, Polakker og Russer. Den bele 

 Nation har saaledes dyrt maatlet betale at den boede, som 

 en liden Stamme, indeklemt mellem mæglige Grander. 



Det som i meget lange Tider har hendraget Filologers 

 og Historikeres Opmærksondied paa delte ellers foragtede li- 

 tauiske Folk, er dels Sprog,i hvilket man har troet at finde 

 et af Europas ældsle og mest lærerige. Allerede den förste 

 af dette Sprogs Grammalikere, Ruhig, har skrevet en Afhand- 

 ling, hvori han, uden ganske at miskjende Sprogets store 

 Lighed med det slavoniske, dog udleder det af del græske. 

 Hans Afhandling herom (1745) er ganske i samme Stil, som 

 de mange lignende Forsög, hvilke have været gjorte i andre 

 Sprog, paa at udlede dem af eller henföre dem til Alderdom- 

 mens mest berömte: en Daarskab i den Form, hvori den var 

 fr^msat, men bevisende og tjenende som Forlöber for den 

 nyeste Ethnografis store og sande Resultat, nemlig de for- 

 skjellige sideordnede Folkestammers indbyrdes Slægtskab. 



Den Ordforlegnelse, Ruhig anförer, paa Ligheder mellem 

 Lit. og Græsk, vilde saaledes være et meget agtbart Bidrag 

 til Bevis for den Sætiiing at saavel Litauer som Slavoner ere 

 med Grækerne sideordnede Grene af den japetiske Stamme. 

 Som et Bevis for at Litauerne slaa Grækerne nærmere end 

 Slavonerne, er Beviset det mest illusoriske. Thi selve Ru- 

 higs Fortegnelse godtgjör at denne Forestilling er en Vild- 

 farelse. De litauiske Ord, han sammenligner med Græsk, 



