Om den litauiske Folkestamme. 305 



Artikel svarende til den tyske og græske bestemte Artikkel. 

 Han tror fremdeles S. 155, at de slavoniske Sprog savne 

 Dualis, og slutter af disse sine fejlagtige Præmisser rigtigon at 

 det kunstigere litauiske Sprog ikke kan være oprundet af 

 det simplere, slavoniske, undtagen forsaavidt at Spörgsmaalet 

 om Oprindelse for den sunde Kritik bör staa tilbage for 

 Spörgsmaalet om Slægtskab eller Forbindelse. - 



Den höje Forestilling, som Rask fornemmelig af Ube- 

 kjendtskab til de slavoniske Sprog fik om det Litauiskes Op- 

 rindelighed, er ogsaa gaaet over i Bopps berömte Verglei- 

 chende Gram., af hvilket Værk det förste Hefte, udkommet 

 1833, aldeles ikke medtager det Slavoniske i Sammenlignin- 

 gen, men derimod indrömmer det Litauiske en Hovedplads. 

 De sednere Hefter efter 1835 have vel medtaget slavoniske 

 Former, men först i 5 Hefte (1849) ere de slavoniske Sprog 

 anskuede i det rette Forhold. Indtil den Side 1079 indtagne 

 Anm. er det kirkeslavoniske betragtet som Stamsprog for 

 alle de nyere Dialekter og hint gamle Sprog er kuns an- 

 skuet gjennem Dobrowskis Værk. Man kan altsaa först i 

 den sidste Del af Bopps Værk vente en Erkjendelse af det 

 Slavoniskes Jævnbyrdighed med det Litauiske i Ælde, og vir- 

 kelig udtaler han sig her paa mange Steder om deres nær- 

 mere Slægtskab. Men han har ikke bestemt dettes Grad og 

 kunde heller ikke vel erklære det Litauiske for at være en 

 Gren af det slavoniske, med mindre han tillige vilde erkjende 

 at hans Plan indeholder en Uoverensstemmelse deri at han 

 særskilt har behandlet to saadanne Sprog som Slavonisk og 

 Litauisk, uden paa samme Maade at udhæve det Islandske 

 blandt de germaniske Sprogarter. 



Til et ganske andet Resultat kom Thunmann i sine Un- 

 tersuchungen (1772), hvori han söger at bevise at Litauerne 

 ikke er noget gammelt Folk, men tilblevet efter Christi Föd- 

 VL 3 U 



