Om den litauiske Folkeslamme. 307 



saadant nyere Blandingssprog- indeholder ikke alene en Sam- 

 mensætning-, men denne har ogsaa bevirket en ny Skabelse 

 eller Org^anisation. De som benævne den Litauiske Folkeaf- 

 delin^ den slavonisk-gcrmaniske, fremstille altsaa ikke det 

 virkelige Forhold, nemlig en væsentligen slavonisk Sprogart, 

 som har optaget et anseligt Ordforraad fra sine Naboer, 

 men uden at lade dette faa den ringeste Indflydelse paa sin 

 Sprogbygning. Man kan med ligesaastor men ikke heller mere 

 Grund kalde den serbiske Dialekt af det Illyriske en slavo- 

 nisk-tyrkisk, fordi den har optaget en Del tyrkiske Ord af 

 det herskende Folks Benævnelser, men uden at lade sin 

 Sproglære i mindste Maade paavirke deraf. Ja i Grunden er 

 Antallet af latinske eller romanske Ord i de nyere germaniske 

 Sprog vist ligesaa stort, som hin germaniske Blanding i det 

 Litauiske. Resultatet af Polts omfattende lexikalske og ety- 

 mologiske Forskninger over dette Sprog, angiver han i sin 

 Afhandling 1 P. 11 — 13 at være paa en vis Maade omvendt 

 af Thunmanns, nemlig at de litauiske Sprog vel höre til den 

 slavoniske Stamme, men at de udgjöre dens ældste og op- 

 rindeligste Grene. Formentlig kan dette Spörgsmaal, hvilket 

 af flere sideordnede Sprog viser de oprindeligste og mest 

 uforvanskede Former, ikke tilfredsstillende löses uden ved en 

 gjennemfört tabellarisk Sammenligning, saaledes som i det 

 Folgende er gjort med Grammatikens Hoveddele, men som 

 laa ganske udenfor Potts Plan, der fornemmelig omfattede 

 det lexikalske. Men en saadan Sideordning vil Jieppe give 

 det Litauiske en saa afgjort Overvægt over de andre slavo- 

 niske Sprog. Ved Siden af enkelte urgamle Former, saasom 

 Bibeholdelsen af S i mange af Substantivernes Endelser, og 

 i Lok. Plur. for ch, samt Futurums Endelse, og hvori man 

 maa erkjende at Litauisk bedre end Slavonisk har bevaret 

 de ældste Former, der findes i Sanskrit, stöder man ogsaa 



