308 Ludvig Kr. Daa. 



paa Tilfælde hvor Slavonisk er rigcre paa sligc Oldformer. 

 Saaledes har Litauisk, men ikke Slavonisk, tabt Neutrum-Kjön- 

 net og frembyder i det hele en simplere og mere regelret 

 Deklination end den slavoniske. Kort, det vilde visselig kunne 

 underkastes megen Tvivl, hvilken af disse Sproggrene har 

 tabt eller forandret de fleste og vigtigste af sine oprindelige 

 Særkjender. Men denne Undersögelse synes ogsaa at være 

 mindre vigtig. Er det bevist at disse Sprog staa hverandre 

 saare nær, at de begge staa paa et meget antikt Standpunkt, 

 er det baade givet for Historikeren at vedkommende Folke- 

 slag ere udsprungne fra samme Rod eller nær beslægtede 

 med hverandre, og for Filologen at de omhandlede Sprog 

 gjensidigen kunne oplyse hinanden. 



Blandt dem som særskilt ere kaldede til at dömme om 

 det Litauiske Sprogs Forhold til de beslægtede, er Sagen 

 endnu meget tvivlsomt. Hesselberg begynder sin Lettisclie 

 Sprachlehre (1841) med den Bemærkning at: „i Undersögelsen 

 om det lettiske Sprog tilhöror den indogermanske eller sla- 

 voniske Sprogstamme ereAkterne endnu ikke sluttede, saaat 

 Afgjörelsen her ikke kan foregribcs. Men i alle Tilfælde er 

 Slægtskabet med de slavoniske Sprog i flere Dele af Sproget 

 ret synlig, om det end sednere er opstaaet ved Afhængig- 

 hedsforholde." — De forskjellige polske Forfattere, som have 

 bidraget til Chodzkos Pologne, ere endog ganske uvidende 

 om det Littauiskes Slægtskab til deres eget Modersmaal. 

 De give S. 109 en Udsigt over det litauiske Sprog efter 

 Malle Brun, hvori de ældste Kilder ere benyttede til at un- 

 derstöllc de mest forældede ethnografiske Fordomme. Men 

 denne Omstændighed er vigtig nok i kritisk Henseende. Den 

 beviser tydeligen til hvilken Grad Ubekjendtskabct endog 

 hos Naboer kan gaa til en underordnet og foraglet Nations 

 Sprog, hvorliden Vægt der altsaa maa lægges paa at ældrc 



