Om den litauiske Folkeslamme. 311 



branches is at least as striking- as that which distinguishes 

 the Greek from the latin languages" p. LVIII. 



Det fölger af sig selv og er langt mindre omtvistet at 

 hver af disse Stammer atter bestaar af flere Sprog, repræsen- 

 terende Nationer, og at disse atter indbefatte Dialekter i de 

 forskjellige Provinser, hvoraf ethvert Land bestaar. 



Af Rasks syv Klasser af japetiske Spi'og ere altsaa de 

 tre nysnævnte, hver bestaaende af trende Undcrafdelinger og 

 de fire uden saadanne. Disse sidstc skulde altsaa umiddel- 

 bart være at inddele i Slægter (Sprog, Nationer). 



Men det maa vel ansees som et af de sikreste Resul- 

 tater af de indiske Granskninger, der ere anstillede efter 

 Rasks Tid og fornemmelig gjennem Ropps store Sprogværk 

 ^Vergleichende Grammatik" ere blevne almindelig tilgjænge- 

 lige, at der ikke existerer en saadan Forskjel eller Adskil- 

 lelse mellcm Indiens og Persiens japetiske Folk, som Rask 

 antog. Stamsprogene for disse to Nationer, Sanskrit og 

 Zend , staa tverlimod som hvert Riad i Ropps Skrift beviser, 

 hinanden saa nær, at Ligheden tildels endog kan sammen- 

 lignes med den, som ellers hersker imellem Dialekter, og 

 Rask maatte endog selv siden, da Ophold i Indien havde 

 udvidet hans Synskreds, i sin specielle Undersögelse om 

 Zendsprogct CAfhandl. 2. R. 360} udtrykkeligen gjendrive 

 den modsatte af Erskine fremstillede Mening at Zend kuns 

 var en Af^irt af Sanskrit. Han maatte anvende sin Skarp- 

 sindighed og sit Studium paa et hævde Zendliteraturens Rang 

 som et eget Sprog (Shegt), i hvorvel han altid indrömmede 

 dets store Lighed med sin östlige Söster. 



Dersom man altsaa som Maalestok for den Lighed og 

 Ulighed, der er af finde imellem Sprogafdelinger, som sam- 

 menstilles i en Klasse, mon adskilles i to Ordener, benytter 

 det Forhold hvori Latin og Græsk, Tysk og Islandsk staa til 



