Om den litauiske Folkestamme. 313 



skiller paa den ene Side Hinduerne og" Perserne i to ganske 

 forslvjellige Stammer og forener paa den anden Tyskerne og 

 Kelterne til en. Man kan endog- af disse hans Anskuelser 

 komme i Tvivl om han virkelig ved sin Sammenstilling for- 

 binder det samme Begreb ora Slæglskabets Grad som Rask. 



Imidlertid er vistnok Szafarziks Autoritet om de slavo- 

 niske Folkeslag saa stor, at de der staa udenfor denne Stamme, 

 neppe kunne gjöre sig Haab om at udfinde nogen Sandhed, 

 som skulde stride imod hans Uiidersögelser. En anden Sag 

 er det at Sz. endnu ikke har bevist denne sin Mening om 

 Slægtskabel mellem det slavoriiske og litauiske. Han anförer 

 det som et sikkert Faktum, det er Alt. Thi hans nys nævnte 

 Skrifter gaa kuns ud paa at bestemme Forholdet mellem do 

 slavoniske Stammer indbyrdes; ja i Detaljen modsiger han 

 endog paa en Maade sit aimindelige System, idet han efter 

 at have beskrevet alle de slavoniske Folkeslag og deres Un- 

 derafdelinger, gaar over i sin Narodopis til den anden Del, 

 jazykovre cizi, fremmede Sprog, der fremstilles i deres For- 

 bindelse med Hovedgjenstanden, Slavonerne, og her opföres 

 Litauerne ved Siden af Romanerne, Tyskerne, og Flere, idet 

 han kuns bemærker at Litauerne ere de mest beslægtede med 

 Slavonerne. Fremdeles hvor han i sine Slawische Alterth. 

 paa flere Steder, saasom 2 Th. 234, 246 og 614 fgl. omtaler 

 Ligheden mellem litauiske og slavoniske Ord, udleder han 

 den af at de vedkommende Stammer have boet sammen i 

 Fortiden, altsaa af Laan, ikke af Urslægtskab. 



Med Hensyn til den slavoniske Gren ere Szafarziks Un- 

 dersögelser saa fuldstændige, at hans Klassifikation af de 

 slavoniske Sprogarter er gaaet over til Lærebogerne som 

 almcnerkjendt. Da disse Sprog ogsaa formedelst sin större 

 Lighed og skarpere Særegenheder ere fremfor alle andre 

 skikkede til saaledes at kunne ordnes med Bestemthed, kan 

 YL 3 - V 2 



