Om den iitauisko Folkestamnie. 315 



Tilsarnmen udg-jöre saaledes Slavonerne 78,69 1,000 Meil- 

 ncsker (Sz. Narodopis p. 5, 148—150). 



Hertil bör, for at fremstille den vendiskc Stammes Fol- 

 ketal, efter det foranförle læo-g-es 2,380,000 Litauer. 



Den mærkeligstc Afvigelse fra det sædvanlige, som in- 

 deholdes i denne Szafarziks Oversigt, er at det kirkeslavoni- 

 ske eller kyrilliske, der af de ældre Sprogkyndige er be- 

 tragtet som alle slavoniske Dialekters Moder, her kuns stilles 

 i Spidsen for den bulgariske Gren. Szafarziks udtömmende 

 Bevisförelse for denne Sætning findes baade i hans Narodopis 

 og i hans Slaw. Allrlh. 2 Th. S. 477 flg. Af den fölger 

 det vigtige Resultat for det sammenlignende Sprogstudium, 

 at de andre slavoniske Sprogarters ældste Mindesmærker, 

 erholde en ligesaa stor lingvistisk Gyldighed som hin noget 

 tidligere dyrkede Dialekt. Det maa altsaa herefler komme 

 an paa Formernes Væsen og Karakter, hvorvidt en oldpolsk 

 Form til Ex. skal ansees for mere eller mindre oprindelig 

 end en kirkeslavonisk. Resultaterne heraf for de slavoniske 

 Sprogs Studium have allerecie været meget store. 



Samtlige disse 12 slavoniske Sprogarter ere dyrkede ved 

 en Art Literatur, som idetmindste bestaar af Opbyggelses- 

 skrifter og Folkepoesier: en Mangfoldighed, som vistnok 

 udvider og beriger Sproggranskerens Indsigt i en Sprog- 

 klasse, der saaledes kan overskues under saamange Udvik- 

 lingsformer, men som paa den anden Side betydelig har svæk- 

 ket Slavonernes Nationalitet i den sidste Tid. Kuns tre af 

 alle disse Sprog nemlig Russisk, Polsk og Czekhisk, eje en, 

 Literatur, der paa rioget Vis kan opfylde en moderne euro- 

 pæisk Nations Behov. Men som bekjendt viser sig ogsaa 

 blandt de Nationer, som skulde oplyses af dens Straaler, den 

 mærkelige Foreteelse, at de höjere og mere oplysle Samfunds- 

 klasser i större eller mindre Udstrækning benytte det franske 



