316 Ludvig Kr. Daa. 



eller tyske Sprog baade som skriftligt og inundlligt Meddc- 

 lelsesmiddel. Denne Tilböjlighed til at anläge fremmede 

 Sæder og denne Föjelighed i at underkaste sig udenlandsk 

 eller Udlændingers Herredömme er et Træk, som paa en 

 ganske ejendommelig Maade gaar igjcnnem den hele slavo- 

 niske Historie. Ligesaa sjælden som andre Nationer ved frit 

 Valg have underkastet sig en Udlænding, ligesaa hyppigt har 

 saadant fundet Sted blandt Slavonerne. 



Ikkedesmindre udgjore Slavonerne ikke blot en af de 

 talrigste, men ogsaa mægtigste Afdelinger af Mennskcslæg- 

 ten. En Undersögelse, der vil levere et Bidrag til at stille 

 en saadan Stamme paa dens rette Plads i Oldhistorien og i 

 Forhold til andre Nationer, er saaledes ikke en orkeslös Leg 

 med uvigtige Gjenstande. 



Imidlertid har denne Klassifikation ikke alene Betydning 

 for den særegne Gjenstands Skyld, som derved nærmest op- 

 lyses. Den ene Afdelings Forhold kaster Lys paa den an- 

 dens. Idetmindste har man oftere seet Forsög paa at ad- 

 skille Stammer, der dog i Forhold til andre maa staa hver- 

 andre meget nær, af Hensyn til at man har opstillet andre 

 som selvstændige, der ikke mere fortjente at være det. Saa- 

 ledes har der fra Litauernes formentlige selvstændige og iso- 

 lerede Stilling indenfor den japetiske Sprogæt været hentet 

 Grunde til at sondre strengere mellem Skandinaver og Ty- 

 skere. Resultatet af den her forsögte Bevisförelse vil være 

 Fremstillingen af en fuldstændig Analogi mellem disse to 

 Klasser, saaledes at den vendiske Klasse med sine Underaf- 

 delinger: Litauisk og Sydöstslavonisk samt Vestslavonisk for- 

 holde sig ganske som Germanisk og dets Grene Skandinavisk 

 OgOvertysk samt Nedertysk. Den tjoner til at vise de mang- 

 foldige Grader af ^^ighed, hvorpaa Sprogene staa til hver- 

 andre, og gjör del til en sandsynligere Antagelse at de ere 



