Om den litauiske Folkestamme. 321 



a) Letterne Italde s\cr selv Lalwis, Lalwelis, af Lit. kaldes 

 Latwys, af Pol. £olysz, £otwin. 



b) Litauerne kalde sig selv Lietuwninkas, .af Let. kaldes 

 de Leitis. af Pol. Litwin; 



ligesom Landet kaldes a) Lalwija, b) Lietuwa, Litwa. 



Af disse Endelser ere is, ys, ysz saavel i Let., Lit. som 

 Polsk kuns Afledsendclser for handlende Persaner af Han- 

 kjonnet. (Hesselberg S. 18, Mielcke 158 og 180). 



Det samme gjælder ogsaa om den polske Endelse in, 

 der ganske særskilt bruges om Nationers Navne, Bandke S. 

 51. Szaf. Sl. Alt; 1. Th. 193. Saaledes baadeRus og Riisin. 

 Sz. Sl. A. 1 Th. 198. 



Endelsen wa bruges paa Polsk til Dannelsen af Hunkj. 

 Subst, som bitwa, Slag, af bie, slaa. 



Roden til disse Ord er altsaa Lat, £ot, Liet (Ljet), 

 Leit (Lejt), Lit, som egentlig kuns er et, da Vokalen regel- 

 mæssigen paa den Maade forandres. Saaledes findes af Po- 

 lakkernes ældste Navn folgende parallele Former Lech, Lach, 

 Ljech, Ljach (Szaf. Sl. Alt. 2 Th. 395). Ligeledes Czech og 

 Czach S. 439. Mouillering af delte sidste Ord kan, formedelst 

 Hvislelyden Cz's Beskaffenhed, ikke finde Sted. 



Men foruden dette Litauernes Navn Lat, £ot, Ljct, Lejt, 

 Lit, findes der blandt de slavoniske Folkestammer apregnede 

 en- Mængde hos Szafarzik (Sl. Alterth.), der ligne dette mere 

 end at Overensstemmelsen kan ansees for rent tilfældig, uag- 

 tet denne Forfatter ikl^e anser den anderledes. 

 a) Lnzicane (t. Lusizer, Lausitzer, lat. Luitici, Lunsixi, 



Lunsinzani, Lusici, Lusizi, Luizici, Luizizi, 2 Th. 530, 



541, 595—6.) hvilket Navn Sz. udleder af Folkets Bopæl 



luzize, Lausitz, som han afleder af luh (Aue, Niederung). 



Men dette Navn kan dog ikke være ganske fremmed for 

 YL 3 \ 



