Om den litauiske Folkestamme. 323 



Da Endelsen anin pl. ane, ligcsom ici, kuns erAfledsen- 

 delse for Nationers Navne (Sz. S. A. 2 Th. 43.), följer heraf 

 at Stainordet i alle disse Navne kuns er Luz, Lut, Leut, Ljut, 

 Luc, £ocz. De synes at ligne hinanden altfor meget til at 

 Lighcden kan være tilfældig, hvilken den maatte være efter 

 Szafarziks Udiedning af ganske forskjellige Onistændigheder 

 eller Egenskaber ved disse indbyrdes beslægtede Stammers 

 Tilværelse. En saadan Udledelse fölger heller ikke af de af 

 den böhmiske Lærde oplyste sammentræffende Omstændighe- 

 der. Egnene Luzice, Lausitz, Luka, Luky, kunne ligesaavel 

 have faaet Navn af den der boende Stamme LuCanerne og 

 Luzicanerne, som omvendt. Gallernes gamle Folkenavne 

 (Parisii, Treviri o. s. v.) ansees saaledes at have givet de 

 franske Byer Navn, ikke omvendt hine Slammer at have væ- 

 ret benævnede efter Stæderne. Navnlig er det usandsynligt 

 at to ganske af hinanden uafhængtge Stæder i Rusland og 

 Böhmen, som Luky og Luka, skulde have givet to vel be- 

 slægtede men dog langt fra hinanden boende Folk ganske 

 samme Navn — alt ved et rent Tilfælde. 



Men ifölge de almindelige Regler for Bogstavovergange, 

 som ogsaa gjælde i de slavoniske Sprog Q. Ex. Jordan 

 wend. serb. Spr. p. 30) gaar T regelmæssigen over til c, el. 

 cj og D til dz, Bandke 28. Det paatrængcr sig saaledes 

 letteligen at saavel hine forhen nævnte litauiske Navne, som 

 de nu anförte slavoniske, kuns ere eet Folkenavn, der bru- 

 ges om en Mangfoldighed af endog saa forskjellige Stammer 

 at de ikke forståa hinandens Sprog. Et saadant Forhold er 

 intet nyt i Historien, der endog fra de ældste Tider nævner 

 Folkenavne af en saa stor Udstrækning at de, ligesom de 

 ethnografiske Slægtsnavne, omfattede Klasser, som man stud- 

 ser over at Menneskerne allerede paa et saa tidligt Kulturtrin 



