Om den litauiske Folkes tamme. 325 



i de fleste nyere Sprog g-jængse Appellativ Slave, som iiöd- 

 vendigvis maa udledes af Slowianin, Slavoncr. Men ikko 

 desmindre maa dog visselig denne Fremgangsmaadc bctrag- 

 tes som en Undtagelse og som det sjældnere, tlii den cr 

 upaatvivlelig en af de mest kunstige Sprogdannelsesmaader. 

 Den forflytter desuden kuns Spörgsmaalet, thi naar man har 

 godtgjort at Srowianin ikke kommer af Slave, fremstiller sig 

 atter Spörgsmaalet hvoraf det da kommer? Szafarzik for- 

 kaster derfor de af ældre Forskere opstillede Udledelser af 

 Litauernes Navn som sprogstridige, uden selv at opstille no- 

 gen ny, Sl. Alt. 1 Th. 465. Man behöver ogsaa kuns at se 

 Ruhigs latinske og hebraiske Etymologier, for at finde dem 

 uholdbare for den nu gyldige Videnskab. Hans Forsög at 

 udlede Ljetuwa af lit. Ijeju Cgyder), hvilket skal betegne at 

 Landet er fladt, ligesoni Potts (De Borusso-Lithuanicæ pr. 

 Com.) Pars 2 p. 12, af lett. leja CDal) forklarer ikke det Tun- 

 gebogstav, som dog klarligen ligger i alle disse Navne-For- 

 mer. Thunmanns Forklaring af lett. list (rödde) lidums CRöd- 

 ning) er af Pott paa anf. Sted gjendrevet. 



Men holder derimod den ovenfor forsögte Sammenstilling 

 af de flere slavoniske og litauiske Stammers Navne stik, er 

 der Sandsynlighed for at Benævneleen ikke kan gaa ud paa 

 en geografisk eller lokal Ejendommelighed, men den maa 

 heller hvile paa åen mest almindelige, hvilket i dette Tilfælde 

 ogsaa tillige bliver den simpleste, mest naturlige, eller om 

 man saa vil, mest barbariske Forestilling. 



Forfatteren af disse Linjer har havt Anledning til ved 

 en foregaaende Lejlighed at bemærke folgende om deslige 

 Folkenavne: 



Pel a s ger nævnes paa mangfoldige Steder i Italien 

 og Grækenland, men man er der bleven nödt til at er- 

 kjende at dermed ikke menes det samme specielle Folk, 



