330 Ludvîo- Kr. Daa 



det kirkc-slavoniskc Alfabelh, men kuns til at betegne frem- 

 mede Ord (Dobrowsky Institut. S. 10). I de slavoniske Sprog 

 er vel ikke Lyden F ganske ukjendt, men den viser sig at være 

 dem tilbragt formedelst Beröreisen med Fremmede. Thi de 

 Ord, som skrives med F, antages at være af tysk, latinsk 

 eller græsk Oprindelse,0 og kunne ogsaa fordetmeste med 

 den yderste Lelhed gjenkjendes som iidenlandske. 



DetFolkefærd, som har staaet mest isoleret fra den euro- 

 pæiske Kulturström, Serberne i Tyrkiet og Ungarn, mangler 

 endnu aldeles F-Lyden, idet disse Illyrer endog udtale Bog- 

 stavet F i de laanle Ord enten som V eller P. (Wuk. Sleph. 

 Gr. S. 13). I noglc slavoniske Sprog, saasom Russisk og 

 Polsk, forekommer vistnok F-Lyden nu hyppigere, idet W 

 efter en Vokal i Almindelighed udtales saaledes (p. môic udt. 

 mw/). Men just denne Skrivemaade med w (jus- B) beviser 

 at dette er en sednere Brug eller Sprogudvikling, der ikke 

 tilhorer den ældste og oprindeligere slavoniske Individualitet. 

 Heller ikke har denne Forandring havt nogensomhelst Indfly- 

 delse paa Ordenes Begyndelse.^) 



Denne Bogstavsystcmcts Overensstemmelse er af megen 

 Vigtighed for Afgjörelsen af Hovedspörgsmaalet, om de mange 

 unægtelige Ligheder mellem de litauiske og slavoniske Sprog 



Herved ere baadc (f og -^ bleven til F i den russiske Udtale, saa- 

 ledes at Qso(fi?.oç udtales FeofiJ. Crater U, Gram. S. 7). 



2) Det fortjener endnu at bemærkes, at de lalinsk-slavoniske AlfaVe- 

 llier som oftest kuns anvende TF-Tcgnet, aldrig F., nagtet del mod- 

 satte vilde være naturligere, da den l.yd, som skal udtrykkes, er 

 den som i engelsk og i de romanske Sprog betegnes med V. og 

 da Slavonerne hverken kjende eng. W. eller ville udtrykke, som 

 Tyskerne, nogen IModsætning ntellem det egentlige V og det til F 

 o verga a en de V. 



