Om don litauiske Folkestaniine. 331 



skulle forklares af at disse Nationer, som oprindelig forskjel- 

 lige have boet saa længe sammen som Naboer, at den min- 

 dre talrige har laant meget af den mægtigere, som omgav 

 den, eller om der finder et nöje Urslægtskab Sled. Thi frem- 

 mede Ord, som optages i et Sprog rette sig oftest efter dets 

 Bogstavsystem, formedelst den let begribelige Vanskelighed, 

 der er ved at lære kuns i enkelte Tilfældc at udsige en 

 ganske ejendommelig Lyd. Endog om man antager en saa 

 betydelig Sprogblanding, at den enten tilforte Sproget ny 

 Grundlyd eller foranledigede deres Udvikling af den ny Ska- 

 belse, der maatte foregaa naar de forskjelligartede Elementer 

 skulde uddannes til en harmonisk Helhed (hvilket man maa- 

 ske maa antage at have været Tilfældet med det Engelske), 

 vilde dog denne Procès aldrig kunne bevirke Udstödelsen af 

 en forhen bekjendt Lyd, som Bogstavet F. Thi det kunde 

 ikke tænkes at just alle de gamle Ord, som indeholdt denne 

 Lyd, skulde udstödcs og remplaceres med laante frennuede. 

 Heller ikke kan denne de litauiske og slavoniske Sprogs 

 Mangel af F fuldkommen sammenlignes med den lignende 

 Forekomst i Græsk og Sanskrit, hvor man ogsaa antager at 

 det egentlige F savnes. Thi disse Sprog bave i dets Sted 

 andre aspirerede Former af Læbebogslaverne, nemlig Gr. (p 

 og Sanskr. baade ph og bh svarende til ^ samt tli og dh 

 blandl Tungebogstaverne. I disse vendiske Sprog mangler 

 derimod hvilkensomhelst Aspiration baade af Læbebogsla- 

 verne G bvis Sted træder w) og af Tungebogstaverne, hvis 

 Plads tildels Hvislelydene have udfyldt. 



Det slavoniske Bogstavsystem i sin Rigdom er derhos 

 blandt de europæiske Sprog saa ejendommeligt, at man ikke 

 kan være udsat for Misforstaaelse, naar man gjenfinder det i 

 en saadan Fuldstændighed som i de litauiske Sprog. Saavel 

 dette Systems mest udmærkede Kjendctegn„ de hypp igt au- 



