Om den litauiske Folkeslamme. 343 



Tysk Hund, litauisk sziins, sui, lettisk suns (polsk suka, 

 suczka 0: Tispe). 



Det mest utlbredtc og villigste Exempel paa en saadan 

 Overgang er imidlertid Endelsen for Lokativ, Plur., som i de 

 slavoniske Sprog er cli, men i Lit. se el. sa og i Lettisk s. 

 I det illyrisk-serbiske Plural, er derimod Lokativ faldet sam- 

 men med Instrumentalis og Dativ til en eneste Form. Imid- 

 lertid viser Sammenligningen med Sanskrit at det er Litauisk, 

 som her har beholdt den ældste Form og at det er de slavo- 

 niske Sprog, der have forvandlet S til ch. 



De slavoniske Sprog have tre Modificationer af L nem- 

 lig foruden den nysnævnte Ij og saa den almindelige L og 

 den polske £. Den sidste horer imidlertid til de forsvin- 

 dende Bogstaver, som næsten alene bruges af Russer og 

 Polakker. De Nationer, som have forkastet dette Bogstav, 

 udelade det dels simpelthen, dels forandre de det til Ij, eller 

 til Oj u og 10. I Illyrisk-Serbisk findes Exempter paa de 

 forste af disse Former, p, czlowiek, serb. czowiek (Menneske), 

 WladislaiDj Wlaisaw, dal, dao; i den kärnthiske Dialekt af 

 samme Sprog findes Exempter paa Overgangen fra £ til w og 

 u som p. popiol (Aske) ill. kr. pepew, p. dlucji, il. kr. dovg 

 (lang) p. koziei, ilkr. kozu (Narodopis S. 71). I det Lau- 

 silziske bliver I ligeledes til w, ligesom ogsaa ofte hos den 

 simple Mand i Polen (Jordan S. 5) uagtet baade de som 

 skrive den Lausitziske og den Krainske Dialekt ere saa vel- 

 bekjendte med at dette er en sednere Forandring, at de frem- 

 deles skrive de vedkommende Ord £ eller L. 



Det Litauiske og Lettiske savne denne polsk-russiske £. 



Blandt Vokalerne maa mærkes, at det Litauiske har Na- 

 salvokaler, der betegnes enten ganske som i Polsk med et 

 Tegn under eller ved en Streg over Vokalen. Saadanne 

 Tegn findes ved a, e, i og u; Grammatikernes Udtryk herom 



