Om den litauiske Folkestamme. 345 



Det Lettiske viser sig ogsaa deri simplere end Litauisk al 

 det mangler disse Næselyd. 



Endelig mangler Lettisk y, som findes i Litauisk saavel- 

 som i de slavoniske Sprog. 



Det Kirkeslavoniske har fremdeles i Enden af de Konso- 

 nanter, som ikke faa Jer, et Tegn Jerr, som skal betyde det 

 modsalte af hint. De Konsonanter, som betegnes med dette, 

 ere i de nyere Dialekter enten 



1) rene (ikke mouillerede) h. p. k, o. s. v. 



2) den saakaldte tykke Lyd af det polske £ betegnes i Rus- 

 sisk med L og vedfojet Jerr. 



3) I Midten af Ordene sættes i Stedet for dette Tegn i 

 nyere Russisk o el. e, i Röhmisk ofte e, og i Serbisk- 

 Illyrisk a. 



J. Grimm ytrer i Fortalen til Wuk (S. XXXIV) den 

 Formodning at dette Jerr i de ældste Tider var en kort Vo- 

 kal, saaledes at ethvert slavonisk Ord endtes paa en kort 

 Vokal enten Jerr el. Jer. Ogsaa Safarzik antager i sin'altböm. 

 Gram. at alle de blöde Konsonanter, som nu findes i Enden 

 af slavoniske Ord, have sin Oprindelse af en simpel i-Vokal, 

 som de forhen havde i Enden. CS. 12). Man maa vel alt- 

 saa anse dem begge som halvvokaliske eller shva-agtige Tegn, 

 der paa Grund af denne svævende Reskaffenhed baade kunde 

 gaa over i en ren Vokal og aldeles bortfalde, saaledes 



Jerr, kirkeslav. ic:lk, russ. icolk, polsk icilk, böhm. wlk 

 Cda I og r i Rohm. neiop have den Egenskab at danne Sta- 

 velser, ligesom Vokaler, fordi allid en shvaagtig Lyd for- 

 bindes med dem); ligesaa den saa hyppige Præposition w:z 

 heder russisk woz men i polsk og bom. kuns wz. 



Som Exempel paa Overgangen mellem Jer og J behoves 

 vel ikke at anföres mere end Infinitiv-Endelsen, som i Kirke- 

 VL 4 X 2 



