348 Ludvig Kr. Daa. 



i sin ældste Form savne disse o^ som Nominativ kiins an- 

 vende Ordets simple Rod. Jak. Grimm har riglignok paa det 

 nysanförte Sled i Fortalen til Wuk ytret den Formodning 

 at de Kirkeslavoniske Tegn for Halvvokaler eller Konsonant- 

 Modifikationer, JerogJerr, vare Levninger af Substantivernes 

 gamle Kjöns-Endelser, saaledes at Jerr var Maskulinets o el. 

 u, og jer Femininets i, svarende til Litauisk as og is. Lige- 

 som ogsaa det oldslavon. Dat. Plur. har et Jerr svarende til 

 Litauisk s. CS. XXXIII). Denne Formodning svækkes ingen- 

 lunde ved de af Forf. selv anförte Ind vendinger, nemlig at 

 der ogsaa gives Maskuliner paa Jer eller med en blöd Vokal 

 saasom konj, Hest i Polsk. Thi der findes ogsaa i Litauisk 

 en Mængde Maskuliner paa det tilsvarende is. Heller ikke 

 derved at han bemærker at hint i/err ogsaa forbliver i Akkus., 

 uagtet, efter Analogien af de andre Sprog, Nominativets s el. 

 r der skulde udfalde. Thi Jerr er under inomen Omstændijr- 

 hed en Konsonant. Det er en vokalisk Lyd og denne Lyd, 

 Maskulinets Mærke, forbliver baade i hi. dominus og domi- 

 num, gr. ^€oç og x}^€or, 



I denne Egenskab stemme de overens med Sanskrit, 

 Zend, Græsk, Latin, Gotisk og Islandsk, altsaa med de ældste 

 Sprog af den japetiske Stamme. Den er derî'or vel skikket 

 til at paadrage sig Opmærksomhed, ja man tor endog an- 

 läge at det er denne Omstændighed som det Litauiske væ- 

 sentligst skylder baade de tidlige Forseg paa at udlede det 

 af Græsken og de nyeste Filologers store Agtelse for dets 

 Oprindelighed, der har bragt dem til i flere Henseender end 

 billigt at forctrække det for de slavoniske Sprog og, hvad 

 som end mindre kan forsvares, til at adskille det fra disse, 

 som en egen Sprogstamme. 



Uaglet vislnok ogsaa disse Nominaliv-Endelser ere en 

 mærkelig Alderdoms-Lcvning, vil dog et nöjcre Rlik paa 



