Om (len lilauiske Folkeslamiiie. 349 



Sagen snart overbevise Læsoren om at de i Litauisk staa i 

 et ganske andet Forhold end i hine omtalte ældre Sprog. I 

 de ældre Sprog er hin Endelse sat i uadskillelig Forbindelse 

 med Kjönssystemet, saaledes at dette er et ligesaa væsentligt 

 Begreb for Formen, som det logiske Subjekts Forhold. Han 

 kjöns-Endelsen föjes aldrig til et Neutrum; thi hvor et saa- 

 dant tilfældigvis skulde have åen, er den ikke vedlojet En- 

 delse, men en Forandring i Roden, som i Grunden staar nö- 

 gen. Saaledes er det latinske facinus ikke facin med Tillæg 

 af Mask. -Endelsen us, men det er Roden facinor, som har 

 undergaaet en Vellyds-Modifikation, hvorved us er foretruk- 

 ket for or. Yistnok benyttes ofte samme Nom. -Form for 

 begge de belivede Kjön, Mask. og Fem., saaledes at Ord af 

 begge Kjön endes paa s i Nom., men at denne Udgangsvokal 

 ogsaa har Sted i Intetkjönsord. som gr. €Ttoç^ sansk. vacasy 

 lat. feZ/j: er Undlagelse. Fremdeles finder man at disse Kjöns- 

 endelser, ligesom enhver Form inden de japetiske Sprog Cog 

 hvorved de fornemmelig adskilte sig fra de finske og ameri- 

 kanske Sprogs mere mekaniske Agglutinations-Former) paa 

 den inderligste og mest organiske Maade forbinde sig med 

 Roden, Rex har ligesaavel sin Kjönsendelse som dominus^ 

 men paa en ganske forskjellig Maade vedfojet. Af denne 

 mangfoldige Indvirkning af Rodens Udgang paa de forskjel- 

 lige Endelser hidröre de forskjellige Deklinationer og de 

 mange Afvigelser inden disse, som endog for hvert enkelt af 

 hine gamle Sprog danne en velbekjendt Vidtlöftighed og 

 Mangfoldighed, saaledes at 1. Ex. flere Ord forekomme nögne 

 uden saadant Kjonsmærke og at flere Bogstaver end et kunne 

 anvendes som saadant, saaledes i græsk og latinsk r, der 

 ligesaa bestemt i Endelserne ior , ter betegner Mask. sonl 

 iiSj os. 



Det Litauiske frembyder derimod en fra disse Sprog 



