350 Ludvig Kr. Daa. 



meget afvigende Ensformiglied. Dets Substantiver ere kuiis 

 fordelte paa to Kjön Mask. og Fem. og for disse ere Endel- 

 serne saa aldeles bestemte, at alle Mask. ender paa s med 

 en Vokal foran (as. is,, ys og usj og alle Femininer paa 

 enten Vokalen a Cjå) eller e. De eneste Undtagelser ere at 

 Endelsen is ogsaa anvendes for Femininer og at der findes 

 to apokoperede Former, som danne en egen Deklination, 

 bestaaende deri at den ikke alene savner Nom.-Endelse, men 

 endog har bortkastet Rodens sidste Bogslav Cmote for moter). 

 Denne sidste Deklination er aldeles slavonisk. I Analogi 

 dermed bruges ogsaa af nogle Ord paa is en apokoperet 

 Form paa u^ t. Ex. ved Siden af det regelrette akminis ogsaa 

 akmu Cen Sten), polsk kamien. Endelig to Femininer paa i. 

 Disse Endelser ct^ is,, as o. s. v. ere saa nödvendige i Spro- 

 get at de vedföjes de mange fremmede Ord, som ere op- 

 tagne i det (Edenis O: Eden, kylikas t. Kelch, czepronas t. 

 Safran). 



Det Lettiske har for Mask. Endelserne is, us og 5 eller 

 S, og for Fem. a, e og s. Undtagelserne, i hvilke a og e 

 tilhöre Mask. ere faa. Disse Endelser tilföjes ogsaa uden- 

 landske Ord som Priccis (Fritz), skriweris (Schreiber), skur- 

 sztenis (Schornstein). 



Adjeklivernes Endelser ere endnu simplere, nemlig i 

 Lithauisk for Mask. as, is og us og Fem. a, i og e. I Let- 

 tisk findes endog kuns en Endelse, nemlig s (el. S) for Mask. 

 og a (cl. ja) for Fem. 



Flere Omstændigheder godtgjöre imidlertid at endskjönt 

 disse Endelser vistnok indeholde nogct urgammelt, ere de 

 dog ikke i sin nuværende Form særdeles gamle eller de 

 fremstille ikke Sproget paa det mest antike Standpunkt. 



1. En Ordfortcff neise hos Harlknoch (Alles u. neues 



