352 Ludvig Kr. Daa. 



og Filtr. Aktivi), hvilke i Neiitr. faa ß (R. S. 110, Mielcke 144). 



c 



saasoni sukseSj, m. suksenti, f. siikse, n. CxtV7](ro)v^ -ctovda^ 

 -dov'). Saadaniie Former om de end ere isolerede og" iifuld- 

 stændig^e,- vidne formentlig- tydelig imod den Antagelse at 

 det Litliauiske oprindeligen kims skulde havt to Kjön som de 

 semitiske Sprog. De maa iidentvivl betragtes som tilbage- 

 staaende Levninger fra en ældre Sprogperiode, da disse Sprog 

 ligesom de slavoniskc havde et gjennemfört Neutrum. En- 

 deiserne ere ogsaa ganske slavoniske. Uagtet vistnok den 

 sædvanlige JMeutr.-Endelse for Adjektiver i Polsk er e^ findes 

 dog ogsaa i flere Ord o (Bandkte 121). Hyppigere er 

 Endelse for Adverbier og for Adjektiver, som bruger sub- 

 stantivisk som dobroj, det Gode. I Bohmisk og Lausilzisk 

 er Endelsen o endnu hyppigere i Neutr. I Kirkeslavon. en- 

 des alle Participer i Neutrum paa o. 



Det er derfor rimeligt at Litauisk og Lettisk ikke slaa 

 paa det oprindeligere Standpunkt med Hensyn til Nominativ- 

 Endelser og Kjönsformer som Latin, Græsk, Islandsk og de 

 egentlig gamle japetiske Sprog, men paa det Overgangsstade 

 som Italiensk, da der vel findes Kjönsformer, men kuns for 

 et Todelingssystem, hvoraf fölger at Sproget har faaet en 

 Fattigdom paa Endelser, der frembringer en langt större 

 Regelrethed og Simpelhed end det ældre og oprindelige Sprog 

 kjendte. Saaledes ere paa Hal. baade Mask.-Endelsen us og 

 Neutr.-Endelsen um slagne sammen til Maskuliner paa o^ 

 til hvilken Form end videre ere slagne en Del Femininer paa 

 us efter Lyden, saasom il cielo , il braccio og il frassinOy 

 som paa Ilaliensk have regelmæssigen et Kjön og en En- 

 delse, paa Latin to Endelser og tre Kjön, hvortil komme 

 endnu större Forandringer, som albero (arbor) ^ tempo ^ pl. 

 tempi (tempus^ ra). Det Litauiske Sprog maa endog ansees 

 for endnu simplere med Hensyn til Endelser end det Italien- 



