Om den litauiske Folkes lamme. 359 



foldig hyppige, hvorpaa det græske og lalinske Sprogs En- 

 delser" afgive Exempler og som ifölge Stender § 201 ud- 

 trykkelig bruges i Lettisk, saaat Formen tammi höres bred- 

 ved tanni. Paa Slægtskabet mellem disse tre Kasus afgiver 

 ikke alene Latin et Exempel, hvori Ablativet er faldet sam- 

 men med Dativ i hele Plur. og i 2 Dekl. Sing., men ogsaa 

 det græske, hvori hin Sammensmeltning er aldeles fuldbragt. 

 Sammenlign ogsaa dermed den nysnævnte lettiske Regel at 

 alle Præpositioner styre Plural-Substantiver i Daliv. 



Den særegne Lokativ i det Lettiske paa a er rimeligvis 

 udgaaet afGcn. eftersom de slavoniske Adjektiver have samme 

 Endelse i Gen. og Lokat. Plur. De Maskuliner, som endes 

 paa is have derimod i Lok. i. 



Vokativ forekommer i Lettisk kuns af Subst, paa is, der 

 bortkaster s. Overensstemmelsen mellem den Litauiske og 

 Slavoniske Form, (som ogsaa i nogle Ord kan endes paa u) 

 er maaske et Vidnesbyrd om at det sidste Sprog engang har 

 havt en Kjöns-Endelse for Mask. og deraf dannet Vokativ 

 ved at udstöde S. og beholde en forkortet Vokal i Endelsen. 

 En saadan Vokativ, s^m ender paa en Vokal, findes nemlig 

 heller ikke i Latin og Gr. uden i Ord, der have Kjönsendelse 

 for Mask. 



Dualis stemmer overens i Gen. og Dativ, som ere Mo- 

 difikationer af de tilsvarende Pluralformer. Det slavoniske 

 har i flere Tilfælde foretrukket at betegne Dualis ved En- 

 delsen a, der rimeligvis er hentet af Talordet dwa, hvilket 

 ogsaa ofte i disse Sprog tilföjes for Tydeligheds Skyld. Det 

 Litauiske Akkus. udmærker sig ligesom Sing. ved Nasalen u, I 



c 



det oldböhmiske viser sig i N. og A. formedelst Endelsen y 

 en Overgang til Plur. og altsaa til Dualets Forsvinden. 



I Nom. Plur. maa Endelsen overalt ansees som væsent- 

 ligen en, nemlig en af de to beslæglede Vokaler e og i* 



