ßm Ludvig^ Kr. Daa. 



Vokal. Den almindelige slavoniske Gen. Endelse for Fem. 

 Substanlivor er derimot! frembragt ved en Afliugning af hele 

 Endelsen. 



~ iTÎ I 



jij^/Epdelserne for Dativ, ïnslrum. og Lokal. Pl. ligne hinanden 

 endnu mere i de Lit. og Slav. Feminer end i Maskulinerne. 



Endelig maa det bemærkes at ifölge Ruhig (S. 5. 6) 

 afhugge Litauerne af Substantivernes Endelser, naar en Vokal 

 paafölger, e^ i og endog is. Herved komme Lokativ Pl. og 

 Instr. end nærmere til de slavoniske Former. 



„ r I det slavoniske have Femininerne ogsaa en anden De- 

 klination, bestaaende i at de endes i Nom. paa en blöd Kon- 

 sonant, der igjennom hele Deklinationen beholder deniie 

 Egenskab, som atter foranlediger Lempninger med Endevo- 

 kalen. Denne Deklination udmærker sig ogsaa ved at den 

 er uden Kjönsendelse i Nom. Litauisk og Lettisk have be- 

 handlet disse blöde Fem. aldeles saaledes som de för nævnte 

 blöde Mask. De have givet dem i Nom. Endelsen is. Ogsaa disse 

 Sprog have altsaa holdt dem adskilte fra Ilovedmassen af 

 Fem. paa a. Det Lit.-Leltiske har derved faaet en vidllöftig 

 Dekl. paa is^, bestaaende baade af blöde Mask., Fem. Qog en 

 Mængde slavoniske Neutra). I sine Endelser ligner denne 

 Dekl. fornemmeligen Femininerne. Det samme gjælder ogsaa 

 om en særegen Mask. Endelse i Lit. og Lett. paa us. Den 

 bevirker en mangfoldig Overcnsslemmelse i Dekl. med Femi- 

 ninernes Former. 



Endog i Deklinationerncs Uregelmæssigheder finder en 

 nnægtclig Overensstemmelse Sted mellem Slavonisk og Li- 

 tauisk. Begge disse Sprog have visse Klasser af Substan- 

 tiver, som i Nom. ere forkortede, men i de övrige Kasus 

 gjenvinde de bortliuggede Konsonanter. Disse Tilfælde ere 

 ikke saa hyppige som i Romernes og i Grækerncs tredje 

 Deklination, men der findes dog nogle, Saaso.m Lit. motq„ 



