374 Ludvig- Kr. Daa. ol» mO 



De Kasus, som i det Polske ikke ere lidförte, ere aldeles 

 stemmende med det Oldslavoniske. 



Den væsentligste Forskjel mellem det Litauiske og Sla- 

 voniske viser sig her, som forhïîn-under Subst, og Adj. at 

 være den, at det forste bevarer en langt större Rcgelrethed 

 eller Stivhed end det sidste. Det Litauiske har i de fleste 

 Kasus af disse Pronomer, tvertimod andre Sprog, væsentligen 

 de samme Endelser som i Substantiverne. Mest paafaldende 

 er dette i Plur., hvor det har hævdet' den öprindeligeBcgyn- 

 dels-Radikal nij der i Slavon. ligesom i Lat. er bleven til w. 

 At Litauisk i Dual. og Plural, af anden Persons Pron. har j, 

 medens slavon. har iVj, fölger af disse to Bogstavers Om- 

 byttelighed i disse Sprog, hvorpî\a Yerberne levere tiisinde 

 Exempter. Imellem de græsk-Iatinske Former, paa den ene 

 Side r^fisig^ — noSj r/z«ç, — i^os^ og de Litauisk-slavoniske 

 paa den anden mums — natn; jiims — wam^, findes vistnok en 

 mærkelig Parallélisme. Denne beviser imidlertid ligesaalidet 

 at det Litauiske nedstammer fra det Græske, som at det Sla- 

 voniske oprinder af det Latinske, men den antyder det ens- 

 artede Forhold, hvori disse to Sprogklassers Underafdelinger 

 staa til hinanden. 



lövrigt fortjener det Opmærksomhed at disse litauiske 

 Former for Dual. og PluraL af 2den Persons Pronom, ere 

 næsten ganske identiske med dels feminine dels maskuline 

 Former af det för nævnte 3dje Persons Pronom, jis, ji. 

 Saajcdes : 



Dual. S 



