Om den litauiske Folkestamme. 377 



For at förUlare sig disse Fonners Overgang i hinanden, 

 bemærkc man de slavoniske Sprogs Tendens til at skyde j 

 foran et e (Elisabeih — Jelizaweta). 



I nöje Forbindelse mod Pronomerne staa Verbernes Per- 

 sonal Endelser. De udrnærke sig ligesom liine ved en Sejg- 

 hed, som bevirker at de i Aarlusinder undergaa langt færre 

 Forandringer end saavel andre Dele af Grammatiken som Ord- 

 bogen. Saaledes frembyde Personal Endelserne, baade i det 

 Lettiske, Litauiske, Kirkrslavoniske og de moderne slavoniske 

 Sprogarler större Ligheder end Verbernes Konjugation ellers. 



Formen essii i Lit. og L( It. er en Följde af disse Sprogs Ten- 

 dens til Forsimpling, formedelst Udslettelsen af Uregelmæssighe- 

 der. Det er nemlig de lettisk-litauiske Verbers almindelige 1 

 Persons Endelse i Præs. Ind. Akt. Den anden Form mi er der- 

 imod, ligesom de slavoniske Sprogs Endelser, en Levning fra 

 en langt ældre Sprogperiode Cgr. si^fxO- 



Al i Lettisk og tildels i Litauisk r. i tredje Person er 

 Iraadt i Stedet for s^ ligesom i de skandinaviske Sprog, er 

 saare mærkeligt, da disse Sprog ellers neppe ytre niegen 

 Tendens til den Overgang, der i Islandsk har vundet en 

 saa vid Udstrækning. 



Den tredje Person i Letlisk og Litauisk viser den Be- 

 synderlighed, der er aid« les gjennemfört i alle Verber og 

 alle Tider, at dens Form er ganske ligelydende i alle tre 

 Tal. Aarsagen hertil er uden Tvivl at del n som oprinde- 

 ligvis adskilte Plur. fra Sing. Oegunt, Xiyovrm -- legit, 

 llytrav o. s. v.) og som i Slavon. har vedligeholdt sig i den 

 polske Nasal a i tredje P. Plur., er i Lit. aldeles udfaldet. 



Forskjellen mellem det oldslavoniske og polske Ord er at 

 dette sidsle har anlagt t en kunstig Regelrethed, idet 3(lje Person 

 jest er bleven betraglet som Rod, til hvilken de sædvanlige 

 VL4 '-^''^'^' Z2 



