Om den litauiske. Folkes tamme. 319 



pus, som lillige viser hvorledes Overg-ang-en har kumiet g-a'» 

 tor sig. Thi da dette j kuns er en Bilyd til Konsonanten, 

 vil den have Tendens til at bortfalde, idet en ren Konsonant 

 sættes istedetfor den mouillerede. 



I det Lettiske fmdes dette m kuns i tre Verber, nemlig^ 

 esmUy eemu og donm, ved Siden af Formerne essu, eeju og 

 dodu (er, gaar, giver) (Rosenberg- S. 132), dog saaledes at 

 de foruden det g-amle Mærkebogstav have faaet den nyere 

 Endevokal u. Thi saavel i Lett., Lit. som i flere slavoniské 

 Sprog, især Russisk er det, som anfört, en Reg-el, at förste 

 Pers« Sing-, endes paa Uj, hvortil den gamle Form er gaaet 

 over ved en yderligere Sammendragning end i det Polske og 

 lig det græske Xsyovai^ for '/Jyovz^Ji. 



"WvAlMéh Pers. endes i kirkeslavon. paa szi, i polsk paa sz, 

 i Lett. og Lit. paa i. Da den slavon. Form er den, som slemr- 

 mer med det gr. lat., kan det vel ikke være tvivlsomt at deii= 

 er den oprindelige og at s Lyden i den leit. lit. Endelse er 

 bortfaldet paa ganske samme Vis som i ItaHensk. 

 il, 3dje Person S. endes i det kirkeslavoniske Verbum paa t< 

 llgesom i Lat. Men denne Kons. er i de nyere slavon. Sprog» 

 udfaldet ligesom i Ital. Nu dannes tredje Person i Polsk, 

 overalt uden Konsonant, hvoraf Fölgen er at den snart be-^ 

 staar af Verbets Grundvokal, saasom i Præsens ^na^ uczyymowi^ 

 pisze, snart som i Imp. af Tidens Endekonsonant (. Det 

 samme er Tilfæidet i Lett. og Lit., hvor dels Grundvokalea 

 lett. doma^ wele, luko, og lit. suka, myli, laiko, dels Tem^. 

 p uskår aktoren saasom Ht. og lett. 3 P. S. Fut. s\iks af IvFi 

 suksu og domas af doînaszii, goiqS a^TJb e^'rllmßa 



Endeiserne i Dual. wa og ta ere aldeles ovèrensslem-* 

 mende, I tredje Person bestaar Forskjellen i at Slavon. gjör 

 den lig 2 P. D., hvorimod lit. som anfört gjör 3 Person ligs 

 i alle Tal Iste og 2den Plur. endes i Kirkeslavon. pa» cwj 



