380 . Ludvig Kr. Daa. 



ete eî. im, ite, i, i polsk mt/, eie, i bom. me, te, foran hvilke 

 slaar Konjuiffllioncns karakterisliske Vokal. Med denne sidste 

 moderne Form slemmer det lit. me, te, hvorimod del lettiske 

 ikke bruger no^on Vokal efler de samme Mærkebogslaver m 

 Qor t, men anvender dels.a, <iels t og dels iß foran dem som 

 Bindevokaler. !:'.''.il'^ c ' .«ko^- t'-^ {*9^ 



Det tredje Person Plur. endes i det kirkeslav. paa ot, at 

 eller 0^ I Polsk overall paa fl, i Bom. paa je eller ou. I 



c c 



Litauisk og Lettisk er den stedse, som för bemærkel, lig 3 P. 

 S., idel dis5e Udgange, efteråt v^re bievne vokaliske, faldt 

 sammen. i-T'î ')ln!r>,v) !!^)h fil-fovd .m f^uq -fo*f 



rih i ba — 



Resultatet af den foregaaénde Ündersögelse af Deklina- 

 tionssystemel, Pronomerne og de dermed i Forbindelse staa- 

 ende Endelser for Verbernes Personer har allsaa formenlligen 

 været at der har \hi sig en umiskjennelig Overensstemmelse 

 mellem de litauiske og slavoniske Sprogarter. Grundcne her- 

 til ere formenlligen tvende, nemlig at alle disse Dele af 

 Grammaliken i de japetiske Sprog have været udbildede me- 

 get tidlig, förend cndnu vedkommende Nationer adskilte sig" 

 fra hinanden, og dernæst at saavel de litauiske som slavo- 

 niske Sprog den Dag i Dag befinde sig paa el ligesaa antikt 

 Standpunkt, som Sanskrit, Zend, Laiin, Græsk og fl. Sprog 

 indehavde for Aarlusinder siden. Man kan af de Kirke- 

 slavoniske Monumenter se at disse vendiske Tungemaal 

 have holdt sig næsten slilleslaaende i over 1000 Aar. Af 

 samtlige deres Sprogarter er det kuns del Lettiske og tildels 

 det Serbisk-illyriske, der begynde at vise Spor af den For- 

 mernes Oplosning og Sammensmeltning, som betegner Eu- 

 ropas moderne Sprog. Men endog Let. og Illyr. besidde cndnu en 

 Rikdom afDeklinationpformer, som slaar ved Siden af del lyske 



