Om den litauiske Folkestamme. S8t 



Sprogs oçr over alle andro nyere japeliskes. Den ellers ia^llacrne 

 slore Li<^ho(i niellem hine to Sproj^arter og de andre vendisUe 

 borger noksom for at der her Kuns kan være Tale om en 

 sednere Forstyrrelse, ikke om nogen oprindelig Forskj«'!. 



Sien noget anderledes forhoMer det sig med Koiijuga- 

 tionens Hovedelementer: Dannelsen af Tider, Maader og an- 

 dre Former. Allerede Sammenligningen mellem det Kirke- 

 slav. og de nu levende slav. Sprogarter beviser at disse i den 

 historiske Tid have undergaaet större Forandringer i denne 

 Afdeling af Grammatiken. Sammenstilles Slav. med Litauisk og 

 Lettisk, vise sig ogsaa Afvigelser, der vidnc om at denne 

 Adskillelse har begyndt i de tidligste Tider. Meningen af 

 denne lagttagelse er dog ikke at de vendiske Sprogs Kon- 

 jugation i væsentlig Mon skulde stemme overens med' de 

 moderne Sprogs t. Ex. de romanskes. Det vendiske Konjuga- 

 tionssystem er visscligen ogsaa antikt. Men der synes inden 

 den japetiske Slanmie fra först af at have fandet et ganske 

 andet Forhold Sted med Hensyn til Tidernes Dannelse end 

 ellers i Grammatiken. 



Mange ellers meget formrige Sprog frembyde i sine 

 ældste Monumenter en jxaa faldende fattig Tcmpus-Dannelse. 

 Saaledes have de ældste germaniske Sprog (Islandsk, Gothisk, 

 Ganunel Höjtysk) o. fl. kuns to Tider, Præsens og en Art 

 Aorist, som maa Iræde istedetfor alle de förbigångne Tidsbe- 

 stemmelser; Futurum betegnes ogsaa ved Præsens. (Bopps 

 Vergl. Gram. S. 913). : :k)illivrf .Tio-iqg ad. 



. Det for sin Rigdom og Oprindelighcd saa höjt berömte 

 Sanskrit har dog kuns tre Tider: Præsens, Aorist og Futu- 

 rum. Tili de tre Dannelsesformer, der i Græsk betegne Im- 

 perf., Aorist og Perfekt., hvilke Sanskrit rigtignok ogsaa 

 ejer, have i de os overleverede Sanskrit-Skrifter samme Be- 

 tydning. (Bopp S. 745). Vel antager denne Sprogforskér 



