Om den litauiske Folke.stamnie. 3S5 



Sprog. De forskjellige Grammatikere opslille ganske forskjel- 

 lige Konjugalioner, skjönt de fleste, iiævne tre oller fire,, og 

 disse ere ligcsaa lidet fuldstændigen tilsvarende som i do 

 romanske Sprog. Thi overall have moderne Bildninger trængt 

 ind og gjort Verber regelrette, som i ældre SprogptTioder 

 ikke vare det. I de vendiske Sprog er det især den Dan- 

 nelse aya, som Bopp 730, 873 paaviser som -dannende den 

 10de Klasse af Sanskrit Verber, nemlig Denominativa og 

 Kausativa. I flere af de vendiske Sprog er vel denne Urbe- 

 tydning ogsaa tilstede, men J-Förmenliar saaledesgrebel om sig, 

 at den synes at være bleven Regel for de allerfleste Verber^ 

 Böjning. 



Fremdeles maa man bemærke for at forståa denne Dan- 

 nelses Indflydelse, at Bogstavet j stadigen gaar over i lo, 

 eller som Slavonerne og Litauerne vilde sige, at omvênât w 

 gaar over i j, thi saaledes fremstiller det sig for dem, da For- 

 merne med ^c ansees for de hovedsagelige. Jordan bevidner 

 at i det Lausilzisk-serbiske udlales to som j (som hans Ex- 

 cmpler godlgjöre foran i, c og a), hvilket han dog ikke har 

 indrömmet Gyldighed i sin Orlhografi, hvori han i Over- 

 ensstemmelse med de övrige slavoniske Sprogarter skriver 

 praicicj endskjönt Udtalen er prajic. Kuns i eet Tilfælde 

 har han maaltet antyde denne Udtale, nendig idet han skri- 

 ver i Nom. Plur. af Masknliner popojo ved Siden af den al- 

 mindelige slavoniske Form popowe, af hvilken Form den paa 

 ojo hos Serberne maa være fremkommet ved denne Over- 

 gang. Dette Slægtskab mellom w og j har i alle Sprogarter 

 faaet on stor Indflydelse paa Konjugationen, hvilken ogsaa 

 fi;emtræder i Skrivesættet. Saaledes findes i to af Vaters rus- 

 siske Konjugationer et Præsens med j svarende til Impeif. 

 Plusqup. og Infinitiv med ?r. 



VI. 4 Æ 



