Om den litauiske Folkestamme. 393 



Dobrowski 525, Jordan 151, Wuk 87, hvor der kuns 

 forefindes dette med do CliO sammensatte Verbum. Der 

 bemærkes at foruden de to anförte Former, forekomme ogsaa 

 i Serbisk done, donijo, doneo, donesao, hvilket sidste kom- 

 mer det Litauiske endnu nærmere. 



Mielcke S. 100, hvor det bemærkes at e i dette Verbum 

 foran Endelsen er en Undtagelse, da o overensstemmende 

 med det Kirkeslavoniske vilde være det sædvanlige. . >. i .; 

 Rosenberger 95, 128. ^ ,sVm<V 



Bopp Vergl. Gram. 763. -AulWwW^A 



Den sidste sanskritske Form er vedföjet fordi den 

 store Sprogforsker, uanseet den store Lighed mellem de sla- 

 voniske og litauiske Aorister^ lillægger dem en ganske for- 

 skjellig Oprindelse og altsaa antager Ligheden for at være 

 aldeles tilfældig. Medens det slavoniske Aorist, som anfört, 

 udledes af den Sanskritform, der svarer til gr. Aorist 1. ud- 

 leder han paa det sidst anförte Sted den litauiske af den Form, 

 der svarer til gr. Imperf. og Aor. 2. Ikkedesmindre vil den 

 eneste Forskjel befindes at være mellem de slavon. og lit. 

 Former, at de förste have et ch eller s foran Personal-En- 

 delsen, som de sidste mangle. Men det er vanskeligt at til- 

 lægge denne Omstændighed saa megen Vægt. De litauiske 

 Sprog mangle jo, som anfört, aldeles saavel Aspiraten ch som h, 

 og det er notorisk at denne Beaanding i nyere Ord bortfal- 

 der ganske uden at erstattes ved noget andet Bogstav. Saa- 

 meget mere kunde saadant indtræfTe i dette Tilfælde, for- 

 medelst disse Sprogs Tendens til Forsimpling, hvorefter de 

 have givet alle Tider væsentligen de samme Endelser, hvilke 

 tor störste Delen ere opkomne ved Udeladelse af Konsonan- 

 ter. Saaledes den paafaldende Regel at 3dje Person i alle 

 Tal skal have samme Form, at 1 Person Sing. skal endes 

 paa u 0. s. v. 



VL 4 Æ 2 



