396 Ludvig- Kr. Daa. 



disse to Tidsendelser, Præsens og dette Præleritum, dannet 

 en Mængde Tider, som synes at være udprægede til Besteml- 

 hed i de historiske Tider af mere svævende Former, som fore- 

 fandtes i Oldsproget. Thi ihvorvel det System, hvorpaa denne 

 Formrigdombestaar, de forskjellige Verbalstammer, især verba 

 perfekta og imperfekta, omtales i alle sla voniske Sprog , sy- 

 nes det dog at være iidbildet med störst Bestemthed i de 

 mest kultiverede af dem, hvorfor det her fremsættes fornem- 

 melig efter Vater og Bandtke. 



Hovedpiinkterne i dette System ere: 



1. Ethvert Verb henfores med Hensyn til Tidernas Dan- 

 nelse til en af de tvende Klasser 



enten verba perfecta, perfectiva, 



eller verba imperfecta, imperfectiva, durativa. 

 I hvilken af disse Afdelinger Verbet skal indpasses, be- 

 ror paa denne tildels vilkaarlige Sprogsans, som be- 

 stemmer ethvert Folks Talebrug. Dog anfores som Ho- 

 vedregler at oftest 



de med Præpositioner sammensatte simple Verber 



ere perfecta, 



saavel de simple Verber som de freqventative 



(iterative) Verber ere imperfecta. 



2. Ethvert Verbum kan sammensættes med mangehaande 

 Præpositioner (hvilken der skal vælges, afhænger af 

 Verbets og Præpositionens Betydning) og tillige i denne 

 Sammensætning modtage freqventaliv Endelse. I disse 

 Sammensætninger er vel hverken den præpositionelle eller 

 den freqventative Betydning ganske udslettet, men dog 

 ofte saaledes fordunklet at Sammensætningen væsentligen 

 kuns tjener lil at danne de Tider, som skulle betegnes 

 ved Handlingernes Forhold til hinanden. 



3. Det imperfekte Verb. danner da de tvende Tider Præ- 



