Om den litauiske Folkestamme. 405 



enten i Nominativ eller i Akkusativ, eller ogsaa som 3dje 

 Form Akkusativ og Infinitivets enten Imperfekt eller Perfekt 

 eller Futurum, hvilke kuns adskilte sig fra Participerne der- 

 ved, at de ikke have Kjönsbelegnelse. ' 

 Med Hensyn til den afhængige Tales Former, ere de tre 

 lettiske Grammatikere: Stender, Hesselberg og Rosenberger 

 saa aldeles afvigende, ikke alene i Benævnelscn Relativ, Kon- 

 junktiv, men ogsaa i Angivelsen af den rette Form at det er 

 umuligt at sige videre derom, end at de alle stemme overens 

 deri at der benyttes samme Slags Udtryk, som de för nævnte 

 Litauiske, nemlig et Pronom i Nomin. og et Particip eller en ude- 

 klinabel Verbaldel. Rosenberger giver dem nemlig Kjöns- og 

 Tal-Endelser; de to Andre ikke. I Formerne er der en saa 

 stor Afvigelse, at Hesselberg benævner elleve af de hos Sten- 

 der opförte participiale, gerundiske eller infinitive Former i 

 Verbet at være for Barbarismer (S. 35). Saaledes heder 

 Præs Konj. af være 



hos Rosenberger i 1 P. S. m. es essots. 



f. es essoti. 



— Hesselberg es essot og essam og essus, 



— Stender es essus og essot. 



Af hvilke Former essots , essoti regnes for Particip Præsens, 

 deriniod essot^ essus _, essam for Infinitiver (ell. Gerundier) 

 (Hesselberg 31). Rosenberger 76. Rimeligvis er det Anförte en 

 Folge af at Sproget under sit Forfald har splittet sig i Dia- 

 lekter, af hvilke enhver forkaster dem, som han ikke er for- 

 trolig med som uægte eller forvanskede. Hvad herom kan 

 være at bemærke, finder sin naturlige Plads siden ved Op- 

 regningen af disse Taledele. To Modi, som af nogle af disse 

 lettiske Grammatikere opföres: Debitiv og Koncessiv, fortjene 

 ingen nöjere Undersögelse, da de kuns beståa i Partiklcrne 

 ja, og lai der sættes til Verbets tredje Person med Sub- 



