Om den litauiske Folkestamme. 407 



maatle altsaa alene anvende den indeklinable Biform, det 

 saakaldte Supinum, som var aktivisk. 



Meilern dette Supinum og det litauiske Imperfekt Konj. 

 fmder en næslcn fuldkommen Identitet i Form Sted. Hessel- 

 berg vidner (39) at i den lieflandske Dialekt af Lettisk er 

 Impf. Konj. uböjeligt, saa at det ganske falder sammen med 

 Supinum, idet begge hede kaiitu og Personerne kuns adskil- 

 les ved foransatte Personer ligesom i de for nævnte Om- 

 skrivninger af Præs. Konj. Mielcke bevidner C143) al i det 

 Litauiske borthugges ogsaa Stavelsen bim^ saaledes at man 

 siger suktum eller butum ganske som i Lettisk. Det er saa- 

 ledes næslen sikkert, at ogsaa i dette Sprog er den egentlige 

 Form for Impf. Konj. kuns butUj, suktu, saaledes som det he- 

 der i 3dje Pers. i alle Tal og hvilket er Supinum. Deraf 

 er bucziau, sukcziau fremkommet ved en sædvanlig Over- 

 gang fra d til c;s^ idet 1 P. S. Suffix, er sat til. M er ri- 

 meligvis kuns tillagt for Vellydens Skyld, formedelst det fol- 

 gende beslægtede Bogstav b. 



Men Endelsen bei^ biwa o. s. v.? Skulde ikke denne 

 være det polske by (for at)? Saadanne Sammensætninger 

 ere ganske sædvanlige i de formrige og böjelige vendiske 

 Sprog. Saaledes er det sædvanlige litauiske Reflexiv sam- 

 mensat paa en fuldelig ligesaa kunstig Maade, idet reflex. 

 Pronom, sættes imellem Præpositionen og Verbet: pa - si - 

 naudoju, gjör mig nyttig, is - si ^ fenku, strækker mig ind 

 (Mielcke 125). Analogien mellem samtlige disse polske, let- 

 tiske og litauiske Dannelser af Konjunktiv synes at være 

 fuldkommen , og samtlige synes ogsaa at være nyere Bild- 

 ninger. 



Ganske anderledes antager Bopp. Vergl. Gram. 941, at 

 denne litauiske Mærkestavelse mbi el. bi er det samme bi^ 

 som viser sig i det latinske Futurum. Ligesom dette heder 



