416 Liidviff Kr. Daa 



o 



Vedhængeii i de tilvante Former samt maaske tildels og-saa 

 fordi det er bleven anvendt i oversatte Skrifter af Ukyndig- 

 hed, eller formedelst den begyndende Sprogblanding under 

 den tyskfc Kirkes og det tyske Herredömmes Indflydelse. 

 Mielcke lilstaar S. 80 at Litaueren kuns sjælden bruger Pas- 

 siverne og taler ofte active, hvor Tyskeren og Latineren ud- 

 trykke sig passive. Den samme Bemærkning gjör Hesselberg 

 S. 28 om Letterne, hvilke han siger at Anvendelsen af Pas- 

 siv er „fremmedaglig og mindre forstaaelig." Ogsaa i de 

 slavoniske Sprog var Passivet ukjendt eller ikke saaledes ud- 

 præget, som i de græsk-latinske (Dobrowsky S. 394, Bandtke 

 S. 269). Derimod findes den forhen omtalte og meget gjen- 

 nemförte mediske Dannelse med Reflexivet dse^ kirkeslavon. 



c 



sie polslO 5 hængt efter det aktive Verb. Denne Udtryks- 

 maade udfylder i det Polske i mange Tilfælde Passivets Plads, 

 saavel i upersonale Talemaader som ogsaa tildels i person- 

 lige, saasom Polska dzieli sie na trzy prowincye (Polen de- 







les i tre Provinser). 



De litauiske Sprog saavelsom Russisk have endog fört 

 dette System et Skridt videre, idet de sammensmelte Re- 

 flexivet med Verbet. Russisk sætter saaledes i Enden af det 

 aktive Verbs Personalendelser enten helt ud det reflexive 

 Pronom sja eller dets Forkortelse sj. De litauisk-lettiske 

 Sprog, der ligeledes i disse Tilfælde bruge Reflexivet som 

 Suffix, kunne dertil ikke benytte sit eget tungvinte Pronom 

 sewi^ saice, men foretrække forkortede Former, som have 



c 



langt mere Lighed med det slavon., der kuns bestaar af det 

 karakteristiske 5 og en Vokal. Litauisk bruger nemlig enten 



1. at föje et s til Enden af Aktivets Form, 



2. eller i de med Præposition sammensatte Verber at sætte 

 Stavelsen si mellem Præpositionen og Verbet, 



3. eller at anbringe Præpositionen paa begge Steder, saa- 



