Om den litauiske Folkestamme. 423 



været undertrykte, Litauerne, Serberne, i Lausitz, disse Fol- 

 keslag af Livegne, for hvilke det aandelige Lys var ligesom 

 sluknet, da deres dannede Klasse var fremmed: disse Stam- 

 mer ere ligesom fastfrosne i en Ubevægelighed, der har be- 

 virket at deres Tungemaal staa som levende Mumier i Nu- 

 tiden mellem de övrige. O^edligeholdelsen af Dual. og Ao- 

 ristet). Grunden hertil maa antagcs at være, at-naar en saa 

 selvstændigen udpræget Stamme som de 'angjældende, un- 

 dertvinges, adskilles den ved et svælgende Dyb af Had paa 

 den ene Side og Foragt paa den anden, fra alle sine Naboer 

 og Overordnede, saaat den nedsynker til en Pariakaste. 

 Som saadan kan den i Aarhundreder fortsætte et ligesaa iso- 

 leret Folkeliv, som Islænderne, der ved mægtige Naturkræfter 

 ere adskilte fra Berörelse med den övrige Verden. Man ser 

 ogsaa kuns faa Spor i det Litauiske eller Serbiske til at disse 

 Stammer kunne gaa over i nogen anden. Geografien og Hi- 

 storien viser kuns at der paa Kanterne af Folkets Bopæle 

 eller Omraade foregaar en Overgang. Men denne er ogsaa 

 en fuldkommen ethnografisk Död. Det slavoniske Lausitz, lige- 

 som flere andre til Tyskernes Land stödeiide vendiske Land- 

 skaber, formindskes efterhaanden, idet Grænsebyer, som i en 

 Slægtfolge vare slavoniske eller litauiske, i den næste Men- 

 neskealder ere Ivetungede og i den derpaa folgende tyske, 

 uden engang at ville vedkjende sig Overgangen. Ja endog 

 Historien har i mange Tilfælde mistydet Forholdet og indbildt 

 sig at der her var Tale om tyske Kolonier og tysk Indvandring. 

 Dersom det altsaa er rigtigt at kuns Isolering og Sam- 

 kvem ere de bestemmende Faktorer for Folkenes Ejendomme- 

 lighed eller Lighed, maa man ophöre at forundre sig over 

 at Islænderne have bevaret sit gamle Sprog tiltrods for deres 

 Adskillelse og Litauerne og Serberne sit tiltrods forLivegen- 

 skabet, men man maa tvertom sige at disse Folkefærd ere 



