421 Ludvig Kr. Daa. 



saa originale og saa ejondommelige, fordi de enten ved na- 

 turlige eller kunstige Hindringer ere adskilte fra Samkvem 

 med andre Mennesker, hvilke kunde have bevirket Forandringer 

 i deres Maade at være paa. 



Foreteelsen bringes derved tilbage til den i Menneskets 

 Natur dybt begrundede Sætning, som aabenbarer sig i alle 

 Individets Handlinger og er en Nögle til hele Slægtens Historie: 



Det ensomme Menneske antager, formedelst Aandens 

 skabende Kraft, [Meninger og Fremtrædelses-Former, hvilke, 

 da de ere selvstændige og uafhængige, maa blive i det Uen- 

 delige forskjellige fra hvad der opstaar under lignende Be- 

 tingelser blandt andre Mennesker. Det er denne Menneske- 

 aandens Rigdom, som danner dens Fortrin for Dyrenes ens- 

 formige Fremtræden, endog naar disse udvikle sig ganske 

 isolerede fra andre af sin Slægt. 



Hos det selskabelige Menneske danner Eflerlignelses- 

 driften en Modvægt imod Uafhængighedssansen og Originali- 

 teten. Ved Siden af den selvskabende Tænkning og Fast- 

 holden paa egne Meninger, gaar Undervisning, Efterligning 

 og Modtagelighed for Indtryk, hvorunder omsider kuns det 

 firmentlig Bedste, eller ogsaa det Almindelige, kommer til 

 Gyldighed og vedligeholdes. Af disse modsatte Grundsæt- 

 ningers samtidige Virken opstaar som endeligt Resultat det 

 civiliseredc Samfunds Ensformighed. Denne Overensstemmelse 

 mellem Medlemmerne af de moderne Nationer har sin Mod- 

 sætning i de vilde Stammers og Ercmiternes stivsindede og 

 mennefiendtlige Originalitet, og sin uendelig afvigende Analogi 

 i de selskabelige Dyrs inslinktmæssige Overensstemmelse i 

 nogle faa Rækker af Handlinger og Fornemmelser. 



