26 Chr. Hansteen 



forsjellige Punkter af Jordens Overflade. IVLOL' (Fig^. 1) 

 forestille Jordkloden, SOC en ret Linie fra Solens til Jor- 

 dens Middelpunkt^ SQ, SFj SL andre med denne parallele 

 Linier^ disse Linier forestille da Solstraalernes Retning 

 mod Jordens Overflade. Straalen SO er lodret mod Over- 

 fladen, Straalerne SL, SL' beröre Overfladen i Punkterne 

 L og L'. En Leel saadan Straalecylinder vil beröre Jor- 

 dens Overflade i Cirkelen LGL'G', som staaer lodret paa 

 Linien SC* Denne Cirkel ville vi kalde Lysgrændsen, 

 da den adskiller den af Solen beskinnede Halvkugle LOL' 

 fra den mörke LiSL'. Straalerne SP, SQ danne med Jor- 

 dens Overflade skjæve Vinkler^ der indeholde ligesaa mange 

 Grader, som Buerne LQ, LP paa Jordens Omkreds fra 

 Lysgrændsen til Straalen, Omkring Axen OS kan man 

 altsaa forestille sig forskjellige cylindriske Overflader, som 

 skjære Jordens Overflade hver under een og samme Vinkel. 

 Da nu Solstraalernes Virkning aftager tilligemed Sinus af 

 den Vinkel, som de danne med Jordens Overflade, saa föl- 

 ger, at Solstraalernes Virkning maa være störst i Punktet 

 O, hvor de ere lodrette; at denne Virkning er den samme 

 i hele Cirkelen QQ', men mindre end i O; cndnu mindre 

 i Cirkelen PP' o. a. v. og forsvindende i Lysgrændsen LL'. 

 Tænker man sig nu hele den af Solen beskinnede Halv- 

 kugle af Atmosphæren inddelt i tynde med Lysgrændsen 

 concentriske Ringe, saa vil i ethvert Punkt af en saadan 

 Ring i samme Tid Temperaturen ligemeget foröges, men 

 mest i de mindre Ringe nærmest om Lysgrændsens Pol 

 O, og umærkelig i Lysgrændsen selv. I enhver Ring vil 

 altsaa Temperaturen, og fölgelig Luftens Elasticitet være 

 noget höiere, end i den nærmeste udenfor liggende. Da 

 nu ved ethvert Punkt af en Ring Trykket fra inden udåd 

 er större, end fra uden indad, saa fölger, at Ringen maa 



