Om Afskuring-s- Merker paa Klipperne. 159 



til noçen anden Erhjcndclsc, end at Friclions-Middclet Lar 

 været forliaandcn, 0(j da vel ogsaa i Action, over del Hele 

 paa cen Gang*. Hvis ikke« vilde et större eller mindre 

 Antal partielle Ridse-Systcmer med iiidbyrdes uafl»ængi>jc 

 üdgan{>spunkter ganske vist været Folgen. 



Ulen nu selve Arten af Frictions- Middelet? Al man 

 ikke med de ældrc Alpe-Forskere kan tænke paa mcer eller 

 mindre sædvanlige Stramme af Vand beladte med Slene og 

 Gruus, beLover vel nu ikke mere nogen særskilt Lldvikling*. 

 Vi bave fortiden ikkun Valget mcllcm to Meninger: enten 

 maae vi antage, at Frictions -Middelet var Jökeliis med 

 isiddendc Slene, eller at det var en ubyrc Masse af löse 

 Stene med Jndblandel Gruus og Sand (eller bvilkcsombelst 

 finere Mincralpartikler, som iallefald maatte indmænges ved 

 selve Rivningen), og' nödvendigviis ogsaa blandet med en 

 meer eller mindre rigelig Vand-Mængde. 



Til at vælge den förste af disse Hypotbcser vil man 

 vel især fole sig' tilskyndet ved den, som det maa antages, 

 ganske utvivlsomme Kjendsgjerning, at lisbræerne kunne 

 frembringe Virkninger paa den underliggende Klippegrund, 

 som idetmindste i mange Henseender ere meget analoge 

 medde store Særsyn, vi ombandlc. — Men ber er en saadan 

 omtrentlig Overccnsstcmmclse ingenlunde nok; just >igti- 

 çere end denne blive de Afvigelser fra den fuldkomne Lig- 

 bed, som opdag'es ved en nærmere ündersögelse. Renoir 

 siçer om de bam bekjcndte Frictions -Stribcr, bviike \i 

 kunne medgi ve at være dannede af li^bræer, al de ligne 

 dem, que traceraient, sur un marbre poli, des pointes de 

 diamant, attachées ensemble à ane large mon- 

 ture (I. c, S. 62); med dette Dillede «dtrykkes paa det 

 Tydeligste, at bemeldte Stribers Reskaffenbed viser, at del 

 Legeme, som bevirkede Rivningen, virkelig- var sammen- 



