160 B. M. Keilhau 



bængende oç fast gjennem sin fiele Masse. Men netop 

 denne Beting-else opfyldes ikkun paa enkelte meget ind> 

 skrænkcde FJadcr af de Skuring-s - Rîdser, vi Iios os have 

 betragtet; især naar man undersöker de furede Klippers 

 „Stödsider", viser det sig tydeligen, at de ridsende Partikler 

 slet ikke have havt en urokkelig Stilling mod hinanden, 

 raen Lave kunnet undvige meget forskjelligen efter Formen 

 af den modendc Klippe: de kave, synes det, været for- 

 haanden i en deigagtig Masse, og slet ikke i en ab- 

 solut fast; eller de have iallefald, — som vi ligefrem knnne 

 sige, for ikke at læggc ubillig Vægt paa hiint ellers gan- 

 ske træfFende Billede, — ikke siddet i lis, der dog maaskee 

 ikke kan nægtcs, i nogen, om end for disse Virkninger 

 ntilstrækkelig Grad at kunne tillade de indvoxede Steen- 

 stykker at vige til Siden, enten ved den ö^ccessive Smelt- 

 ning eller ved Sönderknuusning af lismassen. Endvidere: 

 til de locale Afvigelscr fra Stribcrnes I\ormaI-Flugt i en 

 Egn horer navnligen det l^ilfælJe, at de undertiden nede i 

 Dalene folge disses Lob, selv om dette er bctydeligen af- 

 vigende fra Retningen af den almindelige Landskraaning 

 paa Stedet, eftcr hvilken de normalt slr^gende Striber rette 

 sig; indtræffcr nu dette med klöftformige Dale indskaarne 

 i et Plateau, saa Cnder man sædvanlig to indbyrdcs heeit 

 forskjelligen lobende Sæt Stribcr, det ene paa Dalbunden, 

 hvilket gaacr udefter Dalen, og det andet oppe i Holden 

 paa Plateau-Kanten og videre, sættendc tværs eller skråas 

 over Dalen, efter Egnens normale Stribe-Relning. Hvis oo 

 Tort förste Resultat er rigtigt, nemlig at alle til det samme 

 store Radie-Systeni borende Striber ere dannede under Ect, 

 at altsaa her de tvende Sæt, hvoraf det ene saaatsige ligger 

 ovenpaa det andet, ere fremkomne samtidigen, saa ere 

 heller ikke disse sidst anförte Omstændigheder begribelige 



