202 B. M. Keilhau 



flamnieforraîg'c Smaapartîcr og^ ganske lyndc Lag-, der ere 

 nöie parallele med Skiktningen, deels ere de ganske blan- 

 dede med Bjcrgartens Mineralier og jævnt fordeelte mellem 

 disse under fuldkommcn Bibeholdelse af Gneisstruktnren i 

 den Yed Oplagelscn af Ertsdelene llgesom kun noget mo- 

 dificerede Skifer. Paa andre Sleder i den samme Ertslinie 

 er dcrimod Ertsen mere samlet,* man træffer da mægtige 

 rene Masser, hvorfra Bjergartens Destanddcle ere saagodt- 

 som ganske fortrængte, men hvori dog endda en Parallel- 

 struktur overcensstemmendc med Sidesfenens fordelmestc 

 tydeligcn vedligeholder sig. Disse renere Masser, hvis 

 Mægtighed synes al naae indtil halvanden Favn, komme nu 

 Leieformen nærmest; men da de efter en kortere eller læn- 

 gere Fortsætlelse paa den ovenanförte Maade ligesom for- 

 löbe sig i Bjcrgarten, saa kan man, om end en meget de- 

 failleret ündcrsögclse skulde vise, at den hele Længderad, 

 de danne efter hinandcn, ganske nöie fölger Sidesleneus 

 Strög, dog ikke, formedelst de med de rige Stykker af- 

 vexlcnde fattige blot af Bjcrgart med indsprengt Erts be- 

 staacnde Partier, betragte det Hele som el Leie. Jeg troer 

 desuden ikke, at en saadan Undersogelse virkelig vilde före 

 fil det antydede Resultat 5 thi allerede hvad jeg ved en kort 

 Befaring kunde bemerke, förte mig til den Mening, at den 

 med Metal ansvangrede Strækning vel, som anfört, nogen- 

 lunde nöie ligger mellem de samme Skikter, men at den 

 forsaavidt er at tænke som temmelig bred og selv indbe- 

 fattcnde en god Ueel Slakter, hvoraf de enkelte ikke ved- 

 holdende optage Ertsen i sig, men kun strögviis, og det 

 saalcdes, at Ertsgehalten paa nogle Stykker enten lidt efter 

 lidt flytter op i det Ilængende eller ned i det Liggende, 

 — et Forhold, som turde finde Sted ved Forekomsten af 

 flere Ertser, hvis Deposita man pleier at betegne som 



