ang^aaendc Atomtheorîen. 353 



Platlndig'Ien blev nu en thermoelectrisfc Söile af den 

 beskrevne Art, omtrent til ^ af dens Holde, nedsænket 

 i Chromoxydulet. Platindiçlen ophededes derpaa ne'- 

 denfra, ved Hjælp af en Spiritnslampe, ogr flere 

 Foranstaltning^er vare trufne, for at Opliedningen skulde 

 skee saa jævnt som muligt. Fölgen af Opliedning-en maatte 

 naturlig-viis være, at beg-g-e Söilers electriske Strömme 

 (som opstode af Uligheden mellem Varmegraderne af 

 deres frie og deres i Chromoxydul nedsænkede Ende) 

 Äögte at dreie Magnetnaalen til to modsatte Sider. 

 Da dette (saafremt Temperaturen i begge Rum af Dig- 

 len var den samme) tillige maatte skee med samme Kraft, 

 saa maatte fölgelig Resultatet af begge Söilers Virksom- 

 hed blive = 0, det vil sige, Magnetnaalen maatte blive 

 uforandret i sin Stilling. Saasnart derimod Ophedningen 

 havde naaet den Grad, hvorved det för uglödede Chrom- 

 oxydul eller den för uglödede Gadolinit viste Lysphae- 

 nomenet, saa maatte, ifald der herved tillige udvikledes 

 Varme, Strömmen i den hertil hörende thermoelectriske 

 Söile blive stærkere, og Magnetnaalen maatte afvige tii 

 den hertil svarende Side. 



Saaledes var vor Theorie om Apparatet, dog ved 

 den praktiske Udförelse mödte vi desværre flere Van- 

 skeligheder, som tilintetgjorde det Haab^ vi havde sat 

 til Apparatets Nytte. 1) Var det umuligt, som vi ogsaa 

 allerede havde frygtet iforveien, at holde Magnetnaalen 

 i Roe medens Opvarmningen skede. Den var i idelig; 

 Svingninga dog vare disse Svingninger heldigviis tem- 

 melig ligeartede, saa at de holdt sig indenfor visse 

 Grændser. Men alligevel maatte dette bidrage til atlagt- 

 tagelsen blev vanskeligere. 2) Steg den ved Ophed- 

 ningen (med en berzeliusk Spirituslampe; bevirkede Tem- 



