362 Th. Scheerer 



saadan, for kort Tid siden stivnet Svovlmasse, saa maa 

 man, forudsat at den er frie for alle Caviteter, faae aldeles 

 det samme Resultat, som om man havde taget flere en- 

 kelte Krystaller. Men nu er det langt lettere at erholde 

 og veie en saadan Svovlmasse end mange enkelte Kry- 

 stalindivider. Vi toge derfor et Glasrör af omtrent J" 

 Diameter og 6" Længde, som var tilsmeltet i den nedre 

 Ende (et saakaldet Probeerglas) og smellede Svovl 

 deri, indtil Röret næsten var fyldt dermed. Svovlen 

 ophededes til Kogning for at befrie den fra alle Lufl- 

 hlærer, og derefter blev den hensat til Stivning. Saa- 

 snart denne var indtraadt, blev Glasset slaaet i Stykker 

 og Svovlstangen af omtrent 6" Længde, udtaget. Mel- 

 lem f og ^ af dens Længde blev den skaaret itu, og blot 

 dens kortere Deel (som ved Smeltningen havde været 

 den nedre) blev anvendt til den specifiske Vægts Bestem- 

 melse. Svovlstangens övre Ende er nemlig, formedelst 

 det mindre Tryk, som har hvilet paa den, altid af en 

 utæt Beskaffenhed, idet enkelte Caviteter have dannet sig 

 mellem Krystallerne. Den kortere, brugbare Deel blev 

 nu ophængt i et Menneskehaar, og dens specifiske Vægt 

 bestemtes paa den almindelige Maade. Resultatet blev, 

 at diclinoedriske Svovlkrystaller have en Egentyngde af : 



1,9935 

 altsaa i Forhold til den omtalte JNoiagtighcd, hvormed 

 man kan bestemme Svovlens specifiske Yægt, betydelig 

 ringere end de rhombiske Krystaller. Gjentagne For- 

 sög gave stedse det samme Resultat. Min Formodning 

 havde altsaa fuldkommen stadfæstet sig. 



Et nyt Spörgsmaal for mig blev nu: staae Tallene 

 af begge disse specifiske Vægter i et af de för nævote 

 5 Forholde, svarende til Atomerncs flovedgrupperings- 



