ang'aaende Atomtlieorien. 369 



den vcd Svovleii allerede indtræder ved alinindcliji^ Luft- 

 temperatur. I^Ien netop denne sidstc Onistændiplicd 

 maatte bidragfc meglet til at lette Undersöjielsen , da et 

 nöiagtig^t Thermometer maatte være nol» for at brinoe 

 Sagen paa det Rene, selv om man op;saa anlogt, at Var- 

 meudvifcling^en ved Svovlens Forandringa maatte være 

 langt svag-ere end ved de pyrognomiske Mineraliers Me- 

 tamorphose. Forsög-et lamde lettest anstilles paa den 

 Maade , at et godt Thermometer med sin nederste Deel 

 blev indsmeltet i Svovl, og: at man sidenefter nöiagtigt 

 iag-ttog: Qvægsolvsoilens Höideforandringer i Thermo- 

 metret. Tæthedstilstanden i Svovlens Masse begyndcr 

 nemlig- i Særdeleshed först at forandre sig-, hort efter at 

 en fuldkommcn Aflijöling- er indtraadt, forndsat at Svov- 

 len ei har været underkastet Rystelser o. s. v., og derfor 

 maatte Qvægsolvsoilen, efter at være nedsunket til en 

 Höide, som svarede til den omgivende Lufts Temperatur, 

 igjen begynde at stige, og i længere Tid holde sig- höiere, 

 saasnart en nogenlunde betydelig Varmemængdc blev ud- 

 viklet ved Svovlens tiltagende Lgjennemsigtighed. Vi 

 valgte til dette Forsög et udmerket godt Thermometer, 

 forfærdiget af Greiner i Berlin, og sænkede det ned i 

 et Probeerglas, fyldt med smeltet Svovl, som för var hie- 

 ven ophedet til Kogepunktet^ for at uddrive al indsluttct 

 Luft. Thermometret viste i Begyndeisen noget over 

 150^ C. Ved 111^ indtraadte Svavîens Störkningspunkt^ 

 og Thermometret sad nu fast i den stivnede Svovl og 

 kunde med den bekvemt transporteres til et for den se- 

 nere lagttagelse skikket Sted. Jo mere Temperatu- 

 ren sank under 111^, des langsoniniere skede Afkjölin- 

 gen. Endelig viste Thermometret i Svovlen blot nogle 

 faae Grader holere, ead den omgivende Lufts Tempera- 



