370 Th. Scheerer 



tur var. Nu troede vi, at Stig-nmg-en , foranledigfet ved 

 Svoviens indre Forandringa, snart maattc indtræde. Men 

 skjönt vi saa at sijje bevoktede Thermometret uaflade- 

 ligen i flere Timer, saa kunde saadant aldeles iklie iag^lta- 

 ges. Omtrent efter 24 Timer havde Thermometret i 

 Svovlen næslen samme Stand som det andet Thermome- 

 ter ved Siden af, som var ophængt i Luften. Alt Haab 

 om Temperaturens Stigen var nu forbi, da vi, ved de 

 beskrevne Veining-er af störknet Svovl med Bestemthed 

 vidste, at Svoviens störste Volumforandring netop falder 

 i denne Tid. Resultatet af dette Forsög var altsaa ei 

 saaledes , som vor Theorie havde spaaet det* 



En vis indre Overbeviisning om vor Menings Rig- 

 tighed lod os alligevel ei endnu give Slip paa disse Un- 

 dersögelser. Der var endnu en Omstændighed tilbage, 

 som, uagtet Forsögets benægtende Svar, alligevel gav os 

 en ny Gnist af Haab. Det var nemlig den, at Thermo- 

 metrets Synken i de sidste Grader over Lufttemperatu- 

 ren blev saa længe forhalet. Var den ved Svoviens 

 Ugjennemsigtigbliven udviklede Varmemængde blot me- 

 get ringe, saa kunde den muligens ei have Virkning nok 

 til at foranledige Thermometrets Stigen, men den vilde 

 blot forhindre Hastigheden af dets Synken. 

 Rigtignok er det et almindcllg bekjendt Factum, at naar 

 to Legemer af forslîjellig Temperatur (som altsaa i dette 

 Tilfælde Luft og Svovl) sætte sig i Temperaturligevægt 

 med hinanden, saa skeer det hurtigst i den Tid, hvori det 

 ene Legeme endnu har en betydelig höiere Temperatur 

 end det andet, men des langsommere jo mere begge 

 Legemer ved Varmemeddeüng nærme sig til hiin Tempe- 

 raturligevægt. Og dette kunde altsaa være Grund nok 

 til Afkjölingens Forhaling i de sidste Grader over Luft- 



